O poveznicama recijsko-alemanskog područja s Istrom, Dalmacijom i Karantanijom u doba Karolinga - dva primjera - Štih, Peter (ASPICE HUNC OPUS MIRUM: zbornik povodom sedamdesetog rođendana Nikole Jakšića, 2020)
Franačka vlast nad Langobardskim Kraljevstvom ovisila je u velikoj mjeri o ljudima koji su došli u Italiju s područja sjeverno od Alpa. Među važnim plemićkim obiteljima koje su se afirmirale u sjeveroistočnom dijelu Italije (Furlanija, Istra) bili su i franački (?) Unruochinzi te recijsko-alemanski Hunfridinzi. Članak razmatra slabo poznate kontakte koje su njihovi članovi imali s Istrom i slavenskim zaleđem od Karantanije do Dalmacije. Hunfrid I. i njegov sin Hunfrid II. bili su grofovi u Reciji i djelovali su u Italiji kao missi Karla Velikog i Ljudevita I. Pobožnog, tijekom čijih života su imali pod upravom Istru, koja je postala važno središte moći Hunfridinga. Godine 817., kod svojeg brata Hunfrida I., u Istru se sklonio Adalbert, koji je bio protjeran iz Recije gdje je bio grof. Adalbert je u Istri, uz bratovu pomoć, uspio organizirati vojnu pratnju s kojom je još iste godine u Reciji pobijedio svog protivnika. Albgar, koji je kao missus Ljudevita I. Pobožnog 817. godine putovao zajedno s furlanskim markgrofom Kadolahom u Dalmaciju kako bi riješili sporove između Slavena i Romana, s druge je strane pripadao Unruochinzima. Bio je rođak furlanskog vojvode Eberharda, koji je bio u braku s Giselom, kćerkom Ljudevita I. Pobožnog. Kao odgojitelj, baiolus, kćeri kralja Pipina stigao je u Italiju, koju je nakon Pipinove smrti na duže vrijeme napustio. Oko godine 830. spominje se kao grof u Alemaniji, a nakon toga vrlo je vjerojatno bio grof u Karantaniji, sve dok se, oko godine 840., nije vratio u sjevernu Italiju, gdje je pod stare dane živio u blizini Lago Maggiorea. Primjeri potvrđuju kako su kontakti i poveznice franačke elite s njihovim slavenskim pandanima na jugoistočnoj granici Carstva bili intenzivniji nego se to na prvi pogled čini. Između ostalog, dobro ih dokumentiraju libri vitae iz Salzburga i Čedada, u kojima su često zajedno upisani franački i slavenski velikaši na velikom dodirnom prostoru od Moravske preko Panonije i Karantanije do Dalmacije, koji su se poznavali, zajedno djelovali i srodstveno se povezivali.