Acta Iadertina je znanstveni časopis kojeg izdaju Odjel za pedagogiju te Odjel za filozofiju Sveučilišta u Zadru. Objavljuje radove iz područja pedagogije i filozofije te interdisciplinarne radove srodnih društvenih i humanističkih znanosti i disciplina. Izlazi od akademske godine 2003./04. kao godišnjak, a od akademske godine 2014./15. izlazi dvaput godišnje. Svi radovi prolaze prvu uredničku provjeru s ciljem procjene usklađenosti rada s ciljevima i tematskim područjima časopisa te udovoljavanja kriterijima znanstvene kvalitete. Svi radovi koji prođu prvu uredničku provjeru podliježu recenzentskom postupku, tzv. dvostrukoj slijepoj recenziji. Časopis ima međunarodno uredništvo. Radovi iz časopisa referiraju se u: 1. SCOPUS 2. EBSCO Academic Search Premier 3. Academic Search Complete 4. Academic Search Alumni Edition, 5. Academic Search Ultimate, 6. Central & Eastern European Academic Source (CEEAS), 7. One Belt, One Road Reference Source, 8. Hrčak, 9. Morepress.
Analiza odnosa temperamenta djeteta i odgojnih stilova roditelja
Dječji temperament odražava stabilne individualne razlike u kvaliteti i intenzitetu emocionalnih reakcija, razini aktivnosti, pažnji i regulaciji emocija. Roditeljski odgojni stilovi predstavljaju obrazac ponašanja koji uključuje njihove vrijednosti, stavove prema djetetu te emocionalne prilike u skladu s kojima roditelji djeluju. Roditeljski odgojni stilovi razlikuju se s obzirom na dvije dimenzije: toplinu i nadzor. Udruživanjem spomenutih dimenzija, definirana su četiri opća roditeljska stila koja na različite načine utječu na kvalitetu djetetova odrastanja te očekivane razvojne rezultate. Temperament djeteta u interakciji s roditeljskim odgojnim stilom predstavlja temelj dječjemu razvoju u svim područjima. Ovaj rad istražuje odnos temperamenta djeteta i roditeljskih odgojnih stilova. Analizom odgojnog stila te osobitosti dječjeg temperamenta istraživanje pruža uvid u kompleksne interakcije koje oblikuju djetetov razvoj. Istraživanje je provedeno mrežnim upitnikom. Sudjelovala su 104 roditelja. Prvi dio upitnika sadržavao je pitanja o općim sociodemografskim podatcima ispitanika, u drugom je dijelu upitnika bilo ponuđeno 30 tvrdnji kojima se ispitivao roditeljski stil, a treći dio upitnika sadržavao je skraćenu prilagođenu verziju CBQ-SF upitnika kojim se ispitivao temperament djeteta. Rezultati istraživanja pokazuju da što roditelji više preferiraju permisivni stil, to je niža kontrola. U pozitivnim su korelacijama autoritarni i permisivni te autoritarni i autoritativni odgojni stil. Na temelju korelacijskog nacrta i statističkih metoda utvrđeno je da ne postoje razlike između dječaka i djevojčica ni u jednoj dimenziji temperamenta kao ni u preferenciji odgojnih stilova roditelja.
Autorska prava (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Generatori umjetne inteligencije kao alati za razvijanje akademskih vještina studenata
Posljednjih se godina umjetna inteligencija (UI) ubrzano razvija te se širi na sve aspekte našeg života čime je sve prisutnija i na svim razinama obrazovnog sustava. Dostupnost i primjenjivost generatora umjetne inteligencije mijenja načine dolaženja do informacija i učenje studenata, što pred visoko obrazovanje stavlja niz izazova koji se odnose na nove mogućnosti razvijanja akademskih vještina, ali i preispitivanje tradicionalne uloge poučavanja u visokom obrazovanju te pitanja etičnosti pri uporabi novih tehnologija. Integracija umjetne inteligencije u sustav obrazovanja predstavlja značajan korak u preoblikovanju obrazovnih procesa prema većoj fleksibilnosti i pristupačnosti. Provedeno je istraživanje među studentima (N=499) svih godina učiteljskog studija, studija ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja i studija edukacijske rehabilitacije Fakulteta za odgojne i obrazovne znanosti u Osijeku s ciljem utvrđivanja učestalosti i načina primjene generatora umjetne inteligencije te percepcije njihovih prednosti i nedostataka. Rezultati upućuju na to da se studenti generatorima umjetne inteligencije koriste u svrhu akademske podrške, posebice u pojašnjavanju nastavnih sadržaja, pisanju tekstova, prevođenju i sažimanju. ChatGPT ističe se kao najčešće korišteni generator umjetne inteligencije što se može povezati s njegovom dostupnošću, intuitivnim sučeljem i besplatnom verzijom. Studenti općenito izražavaju pozitivan stav prema primjeni generatora umjetne inteligencije, ocjenjujući ih korisnima u vlastitome akademskom razvoju, te se uglavnom procjenjuju etičnima u njihovu korištenju. Dobiveni rezultati upozoravaju na potrebu sustavne integracije generatora umjetne inteligencije u visoko obrazovanje uz jasno definirane pedagoške ciljeve, etičke okvire i praktične primjere primjene.
prednosti generatora umjetne inteligencije
nedostatci generatora umjetne inteligencije
Dimenzije odnosa među najboljim prijateljima –razvoj i validacija instrumenta
Cilj ovog istraživanja bio je ispitati dimenzije kvalitete prijateljstva učenika viših razreda osnove škole te validirati mjerni instrument analizom strukturalne valjanosti i testiranjem potencijalnih modela kroz indekse pristajanja i diskriminativne valjanosti upitnika. Osnova je metodološkog pristupa ovog istraživanja analiza kvalitete odnosa učenika s najboljim prijateljem. Model i 4-faktorska struktura identificirani su pomoću eksploratorne faktorske analize te potvrđeni pomoću konfirmativne faktorske analize. Istraživanje je provedeno u dvije faze na ukupnom uzorku od 483 učenika viših razreda osnovne škole gdje je finalna verzija testirana i evaluirana na svakom od poduzoraka kao i na ukupnom uzorku ispitanika. Struktura je upitnika analizirana s ciljem razvoja i popratnog dorađivanja instrumenta analizom faktorske strukture i višekratnog testiranja različitih verzija teorijskog modela. Eksplorativnom faktorskom analizom identificirane su skupine latentnih konstrukata koji stoje iza mjerenih čestica, a model je potom svaki put testiran konfirmativnom faktorskom analizom gdje su unutar izdvojenih čestica ispitivane faktorske strukture koje su temeljene na teorijskim i empirijskim istraživanjima iz područja prijateljskih odnosa. Dimenzije su prijateljskih odnosa provedenim postupcima validacije upitnika i usuglašavanjem s relevantnim teorijskim okvirima u istraživanju (dimenzionalnosti) prijateljskih odnosa rezultirale modelom od četiri faktora koji opisuju odnos s najboljim prijateljem: zabava, slobodno vrijeme, intimnost i zaštita. Za konačni model prikazan u ovom radu potvrđena je i provjera pouzdanosti metodom ponovljenog testiranja (engl. test-retest) te su evaluirani relevantni indeksi pristajanja faktorskog modela (engl. model fit).
razvoj, evaulacija i validacija instrumenta
Prednosti i izazovi obrazovanja kod kuće iz perspektive roditelja
Obrazovanje kod kuće (engl. homeschooling) predstavlja alternativni oblik obrazovanja koji se provodi u obiteljskom domu umjesto u formalnim odgojno-obrazovnim ustanovama. U Republici Hrvatskoj ovaj oblik obrazovanja nije zakonski reguliran, dok je u mnogim europskim državama integriran u zakonodavni okvir. Ovo istraživanje kritički ispituje stavove hrvatskih roditelja o prednostima i izazovima obrazovanja kod kuće te analizira čimbenike koji utječu na njihovu sklonost razmatranju ovoga obrazovnog modela uz poseban osvrt na roditeljsko pravo izbora i djetetovo pravo na kvalitetno obrazovanje. Provedeno je empirijsko istraživanje na uzorku od 80 roditelja te su dobiveni podatci kvantitativno i kvalitativno analizirani. Rezultati pokazuju da visokoobrazovani roditelji iskazuju veću informiranost o obrazovanju kod kuće, dok fleksibilnost, individualizirani pristup i negativna iskustva s formalnim školskim sustavom predstavljaju glavne motivacijske čimbenike. Većina roditelja ne smatra se dovoljno kompetentnima za samostalno provođenje obrazovnog procesa, što predstavlja značajnu barijeru implementaciji ovog pristupa u hrvatski kontekst. Rad kritički raspravlja o potencijalnim rizicima nereguliranog obrazovanja kod kuće, uključujući mogućnost obrazovne zapostavljenosti i zlouporabe, te postavlja pitanje: Ako većina roditelja nije kompetentna, pod kojim uvjetima bi regulacija obrazovanja kod kuće bila opravdana? Uvažavajući rastući interes za obrazovanje kod kuće, nužno je kontinuirano znanstveno istraživanje i razmatranje mogućnosti zakonske regulative u hrvatskom kontekstu, uz osiguravanje odgovarajućih standarda kvalitete i zaštite djece.
Autorska prava (c) 2026 Marija Sablić, Senka Žižanović, Anamarija Pančić https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Pregled istraživanja inkluzivnoga odgoja i obrazovanja iz perspektive odgojitelja i učitelja – stanje u Hrvatskoj
Inkluzivni odgoj i obrazovanje temelj je suvremene odgojno-obrazovne paradigme. Podrazumijeva proces jednakopravnoga uključivanja svih dionika u redovite odgojno-obrazovne sustave i procese te stvaranje uvjeta za zadovoljavanje prava svakoga pojedinca na kvalitetno obrazovanje. Iako se inkluzivni odgoj i obrazovanje temelji na razvojnom pravu svih pojedinaca, posebno je orijentiran na ranjive skupine djece. Ranjivost može biti ishod karakteristika samoga djeteta, obitelji i/ili šire zajednice koje ugrožavaju ostvarivanje djetetove aktualne i dugoročne dobrobiti. Odgovornost za uspješnu provedbu inkluzivnoga odgoja i obrazovanja podjednako dijele javne obrazovne politike, lokalne uprave, odgojno-obrazovne ustanove, sudionici odgojno-obrazovnoga procesa te drugi čimbenici. Kvalitetu inkluzivne prakse determiniraju osobne paradigme, stavovi i profesionalne kompetencije odgojno-obrazovnih stručnjaka (odgojitelja, učitelja). Cilj je ovoga rada sintetizirati rezultate dostupnih relevantnih istraživanja mišljenja i iskustava odgojitelja i učitelja u Republici Hrvatskoj o inkluzivnome odgoju i obrazovanju pojedinih ranjivih skupina djece (teškoće u razvoju, darovitost, problemi u ponašanju, nacionalne manjine, odrastanje u riziku od siromaštva). Metodom teorijske analize dostupne dokumentacije i drugih izvora, moguće je zaključiti da su odgojno-obrazovni stručnjaci afirmativno usmjereni prema ranjivim skupinama djece, dok vlastitu kompetentnost za osmišljavanje i provedbu inkluzivnoga odgojno-obrazovnog procesa procjenjuju nedostatnom. Važnim procjenjuju suradnju s članovima stručno-razvojne službe, no nažalost zbog učestale nedostatnosti stručnjaka suradnja nije moguća. Zaključna promišljanja usmjerena su praktičnim implikacijama promicanja inkluzivnoga odgoja i obrazovanja u formalno obrazovanje budućih odgojno-obrazovnih stručnjaka kako bi bili spremni odgovoriti na suvremene izazove te stvoriti uvjete za zadovoljavanje prava svakoga pojedinca na kvalitetno obrazovanje.
Autorska prava (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Uloga individualnih čimbenika kod nastavnika i stručnih suradnika u provedbi odgojno-obrazovneinkluzije
Cilj je ovoga preglednoga rada ispitati i prepoznati važnost individualnih karakteristika nastavnika i stručnih suradnika u provedbi inkluzivnoga odgoja i obrazovanja. Pregled suvremenih teorijskih okvira i rezultata recentnih empirijskih istraživanja upućuje na to da je kontekst odgojno-obrazovnoga rada presudan jer uključuje ne samo društvene interakcije i šire kulturološke i povijesne okolnosti već i osobne čimbenike učenika, njihovih učitelja i stručnih suradnika. U tome okviru osobitu ulogu imaju profesionalne kompetencije, osobine ličnosti i stavovi nastavnoga i stručnoga kadra koji se analiziraju u ovome radu. Prema dosadašnjim spoznajama, ključne kompetencije koje pridonose kvalitetnoj inkluzivnoj praksi obuhvaćaju pedagoške, socijalne i emocionalne vještine. Uz to, ličnost učitelja prepoznaje se kao važan čimbenik koji utječe na njihovu sposobnost emocionalne regulacije, profesionalnu učinkovitost, motivaciju i ukupnu radnu uspješnost. Također, brojna istraživanja ukazuju na važnost stavova učitelja prema učenicima s teškoćama – pozitivni stavovi povezuju se s većom predanošću, uspješnijim uspostavljanjem odnosa s učenicima i njihovim obiteljima te s boljim obrazovnim ishodima. Nasuprot tome, negativni stavovi često proizlaze iz nedostatka iskustva i osjećaja kompetentnosti u radu s ovom populacijom učenika. Sintezom utvrđenih individualnih čimbenika moguće je razviti smjernice za osmišljavanje budućih programa profesionalnoga razvoja, s ciljem jačanja sustava podrške učenicima s teškoćama u razvoju.
Ljepota kao socijalni konstrukt – između osobnoga izbora i medijskih normi
U radu se iznose rezultati kvalitativnoga istraživanja čiji je cilj bio ispitati kako sudionici različitoga spola i dobi poimaju fenomen ljepote. Istraživanje je provedeno na uzorku od osmero sudionika, a podatci su prikupljeni metodom polustrukturiranoga intervjua te tematski analizirani. Rezultati analize ukazuju na postojanje triju temeljnih dimenzija u subjektivnim konstrukcijama ljepote: unutarnja ljepota, tjelesna ljepota i ljepota kao izraz zdravlja. Iako su sudionici svjesni kompleksnosti pojma ljepote, ukazuju na društvenu praksu redukcije ljepote na fizički izgled koji se najčešće povezuje s mladošću. Takva povezanost implicira percepciju starosti i ljepote kao međusobno isključivih kategorija. Sudionici ističu da prihvaćanje medijski nametnutih standarda ljepote smatraju osobnim izborom, no istovremeno prepoznaju da takvi standardi oblikuju stereotipe te pridonose stvaranju diskriminirajućih društvenih praksi. Rezultati istraživanja potvrđuju da je ljepota prije svega društveni konstrukt, podložan promjenjivim interpretacijama i normama. Zaključno, rezultati ukazuju na potrebu kritičkoga promišljanja o medijskim sadržajima u okviru medijskoga opismenjavanja, s posebnim naglaskom na njegovo integriranje u odgojno- obrazovne procese.
Interkulturalnost u učionicama – uvid u interkulturalnuosjetljivost učitelja
U ožujku 2024. godine provedeno je istraživanje interkulturalne osjetljivosti među 300 učitelja iz cijele Republike Hrvatske. U istraživanju je korištena adaptirana i prevedena (Jurković, 2023) Skala interkulturalne osjetljivosti (Chen i Starosta, 2000). Cilj istraživanja bio je utvrditi razinu interkulturalne osjetljivosti učitelja te utvrditi postoji li povezanost nekih od sociodemografskih čimbenika s razinom interkulturalne osjetljivosti. Uz to, pokušalo se ustanoviti postoji li razlika u razini interkulturalne osjetljivosti s obzirom na spomenute sociodemografske čimbenike. Rezultati istraživanja ukazuju na to da ispitani učitelji iskazuju blago iznadprosječnu razinu interkulturalne osjetljivosti (M=3,83; SD=,438) pri čemu je uživanje u interakciji s pripadnicima različitih kultura (M=4,22; SD=,707) istaknuto kao najrazvijenija dimenzija ove osjetljivosti, a samopouzdanje u interakciji s pripadnicima različitih kultura (M=3,58; SD=,596) kao najslabije razvijena. Uz to, ispitana je i povezanost sociodemografskih obilježja učitelja i njihove interkulturalne osjetljivosti te se pokazalo da je pohađanje komunikacijskih tečajeva statistički značajno negativno povezano s razinom ove osjetljivosti (ρ=-,139; p<,05) dok je prosječni uspjeh učenika s njom statistički značajno pozitivno povezan (ρ=,131; p<,05). Na koncu, provjereno je i postoji li statistički značajnih razlika u razini interkulturalne osjetljivosti s obzirom na povezane sociodemografske varijable. Pokazalo se da postoji statistički značajna razlika s obzirom na školski uspjeh njihovih učenika (F(2,282)=4,942; p<,01), i to na način da je bolji učenički uspjeh povezan s višom razinom interkulturalne osjetljivosti učitelja.
interkulturalna komunikacijska kompetencija
Dinamika discipline u učenju temeljenu na projektima u osnovnoj školi
U radu se istražuje utjecaj multikulturnog i monokulturnog učioničkog okruženja na dinamiku discipline i implementaciju učenja temeljenog na projektima (eng. Project-Based Learning, PjBL) u osnovnim školama. Glavni je cilj ispitati kako kulturni kontekst oblikuje disciplinirano ponašanje učenika i strategije koje učitelji koriste unutar okvira PjBL-a. Korištena je kvantitativna komparativna metoda, koja je obuhvatila 76 učenika iz četiriju škola u Zapadnom Sulawesiju, Indonezija. Podaci su prikupljeni korištenjem samoprocjene discipline i testa izvedbe PjBL-a. Rezultati su pokazali značajne razlike u dinamici disciplini (t = 10,386, p < 0,001) i PjBL-u (t = 6,947, p < 0,001) između okruženja. Regresijska analiza pokazala je da disciplina i PjBL zajednički objašnjavaju 76,7% varijance u vrstama okruženja (R² = 0,767, F = 120,164, p < 0,001). U monokulturnim okruženjima disciplina je bila jači prediktor, dok je u multikulturnim okruženjima PjBL imao veći utjecaj. Ovi rezultati naglašavaju potrebu za strategijama specifičnim za kontekst, pri čemu disciplina podržava strukturu u monokulturnim učionicama, dok PjBL povećava angažman u multikulturnim. Rezultati istraživanja naglašavaju važnost prilagodbe nastavnih metoda u učionici, pružajući vrijedne uvide za učitelje i donositelje obrazovnih politika. Buduća istraživanja trebaju istražiti dodatne varijable i longitudinalna praćenja kako bi dublje razumjeli dinamiku discipline učenika.
Individualni i kontekstualni čimbenici učitelja i stručnih suradnika u kontekstu osiguravanja efektivnoga inkluzivnog okruženja
U okviru razumijevanja uloge i važnosti inkluzivnoga obrazovanja i prihvaćanja razlika, a u kontekstu ovoga istraživanja, važno je istaknuti da je navedeni diskurs usmjeren na uvažavanje i prihvaćanje razlika kao poticaja u odgojno-obrazovnome radu, a ne prepreke, uz ravnomjernu optimizaciju organizacijskih, kadrovskih, materijalnih pretpostavki za uspješnu inkluziju. Cilj je istraživanja utvrditi izraženost pojedinih dimenzija ličnosti kod učitelja i stručnih suradnika te utvrditi razinu percepcije školske klime i socijalne podrške nadređenih i ostalih kolega kod učitelja i stručnih suradnika. Socijalna interakcija i podrška u okviru ovoga istraživanja podrazumijeva važnost jasnoga pozicioniranja svakoga ključnog suradnika u organizaciju i provedbu odgojno-obrazovne inkluzije prihvaćanjem svakoga sudionika kao jednako važnoga u radu. Danas je koncept inkluzivnoga odgoja i obrazovanja u nekim zemljama temeljno načelo koje se prepoznaje u različitim modelima školovanja, a koji se neprestano vrjednuju i unaprjeđuju u smislu povećanja kvalitete cjelovite odgojno-obrazovne prakse. Osobine ličnosti, koje su dio istraživačkoga konteksta ovoga rada, prezentiraju se prikazom ekstraverzije, savjesnosti, emocionalne stabilnosti i ugodnosti. Ističe se njihova velika važnost u kontekstu provedbe obrazovne inkluzije, posebno kod nastavnika i stručnih suradnika koji su ključni dionici inkluzivnih obrazovnih politika. U istraživanju su sudjelovala ukupno 232 odgojna djelatnika (140 iz Dalmacije i 92 iz Slavonije, 145 iz redovne osnovne škole te 87 iz posebnih odgojno-obrazovnih ustanova), od čega 78 učitelja predmetne nastave, 61 učitelj razredne nastave, 55 učitelja edukacijskih rehabilitatora te 38 stručnih suradnika. Kako su rezultati istraživanja pokazali da su utvrđene statistički značajne pozitivne korelacije podrške nadređenih i kolega s inkluzivnim okruženjem te da se istovremeno nisu pokazale statistički značajne korelacije školske klime i inkluzivnoga okruženja, s visokom se tendencijom naglašava potreba za jasnom ulogom svih ključnih dionika u procesu inkluzije. Stoga je važno istaknuti da u profesionalnome razvoju učitelja i stručnih suradnika treba uzeti u obzir ne samo znanstvene i stručne kompetencije nego i osobine ličnosti koje podržavaju inkluzivne vrijednosti kao temeljan preduvjet kvalitetnoga inkluzivnog okruženja.
Iluzije imaginacije kao analogije za utjecaj pasivnih afekata na djelovanje i rasuđivanje
Rezultati ovoga istraživanja proizlaze iz analize Spinozina originalnoga filozofskog promišljanja o idejama imaginacije i o procesu njihova nastajanja u analogiji s idejama afektivnih stanja tijela, odnosno u analogiji s afektima. U članku se proučavaju filozofske ideje Barucha Spinoze s fokusom na specifičnost sposobnosti imaginacije i iluzijā koje mogu nastati ovom spoznajnom sposobnošću čime na analogijski način ukazuju na suodnos pasivnih afekata, prosudbe i djelovanja. Rezultati komparacije utjecaja iluzijā nastalih imaginacijom i utjecaja pasivnih afekata na spoznaju, rasuđivanje i djelovanje ukazuju na njihova slična obilježja. Usprkos pojavljivanju neadekvatnih i iluzornih imaginativnih ideja u iskustvu koje je, prema Spinozi, nemoguće ukloniti, spoznaja i osviještenost o njihovoj neadekvatnosti i neistinitosti snažno utječu na našu prosudbu i zaključivanje, pa time slabi njihov utjecaj. Jednako tako, pri razumijevanju pasivnih ili negativnih afekata kao pokazatelja promjene stanja afektiranoga tijela i ideja takvih promjena, spoznajemo ove vrlo često intenzivne afekte kao neodgovarajuće čimbenike koji bi nas vodili u prosuđivanju i djelovanju.
Interpersonalni odnosi u srednjim školama
Ovaj kvalitativno narativno istraživanje bavi se rizičnim ponašanjima adolescenata i utjecajem pozitivnih odnosa s njihovim nastavnicima na smanjenje i/ili prestanak rizičnih ponašanja. Tehnika je prikupljanja podataka fokusna skupina, čiji su sudionici učenici na samome izlaznom pragu adolescencije i školovanja; osam devetnaestogodišnjaka iz četiri srednje škole (gimnazija, umjetnička te trogodišnja i četverogodišnja strukovna škola) u Primorsko-goranskoj županiji. Cilj istraživanja bio je spoznati razloge koji dovode do blažih ili srednje teških rizičnih ponašanja učenika već u osnovnoj školi te kako im u nošenju s njima mogu pomoći njihovi srednjoškolski nastavnici. Analiza rezultata odrađena je kroz aspekt analize sadržaja s fokusom na konkretna rizična ponašanja učenika te odnos koji su uspostavili s određenim nastavnikom korištenjem narativnih opisa, te kroz aspekt osjećaja i razmišljanja koje sudionici pridaju svojemu rizičnom ponašanju i uspostavljenome odnosu s nastavnikom, prilikom čega su korišteni verbatimi. Rezultati pokazuju da nastavnička pomoć i podrška, otvorenost u komunikaciji te izlaženje iz okvira nastave i razreda, čak i u vlastito slobodno vrijeme, pozitivno djeluju na uspostavljanje kvalitetnoga odnosa s učenicima te posljedično na smanjenje i/ili prestanak učeničkih rizičnih ponašanja.
Primjena imerzivnih rješenja u formiranju profesionalnih kompetencija budućih nastavnika
Imerzivne tehnologije postaju moćan alat za transformaciju obrazovanja učitelja, stvarajući neviđene mogućnosti za formiranje profesionalnih kompetencija budućih učitelja kroz uranjanje u virtualna obrazovna okruženja. Ova studija ispituje različite imerzivne tehnologije učenja, uključujući virtualnu obrazovnu stvarnost, proširenu obrazovnu stvarnost, miješanu obrazovnu stvarnost, te istražuje obrazovne platforme kao sredstvo stvaranja imerzivnog obrazovnog okruženja. Uvođenje ovih tehnologija posebno je relevantno u kontekstu digitalizacije obrazovanja i poteškoća u nastavi uzrokovanih ratom, koje potiču potragu za inovativnim oblicima obrazovanja učitelja. Cilj istraživanja jest ispitati primjenu suvremenih online animacijskih tehnologija u obrazovanju visokoškolskih stručnjaka. Metodologija se temelji na empirijskom istraživanju koje je obuhvatilo anketu provedenu na 60 studenata pedagoških studija. Istraživanje je pokazalo da se imerzivne tehnologije percipiraju kao najučinkovitije za razvoj digitalne kompetencije (prosječna ocjena 4,6 na ljestvici od 5 stupnjeva, 85% pozitivnih ocjena) te za usvajanje suvremenih obrazovnih tehnologija (4,5 bodova, 82%). Utvrđene su značajne razlike u dostupnosti imerzivnih tehnologija između obrazovnih ustanova u glavnom gradu (83% studenata imalo je iskustva s VR-om) i regionalnih obrazovnih ustanova (35%). Identificirana su tri najučinkovitija modela za integraciju imerzivnih tehnologija: modeliranje stvarnih profesionalnih situacija (učinkovitost 4,8 bodova), kombinirana upotreba različitih vrsta tehnologija (4,6 bodova) i uključivanje studenata u razvoj imerzivnih obrazovnih proizvoda (4,5 bodova). Rezultati istraživanja imaju praktičnu vrijednost za razvoj strategija za tehnološku modernizaciju obrazovanja učitelja u Ukrajini.
Autorska prava (c) 2026 Halyna Kuznetsova, Nataliya Maftyn, Larysa Maftyn, Nadiia Rostykus, Yuriy Dzekun, Serhii Cheripko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Visokoškolska pedagogija u promicanju obrazovanja 4.0
U zemljama u razvoju poput Filipina, koncept Obrazovanja 4.0 relativno je nepoznat. Međutim, pojava pandemije bolesti COVID-19 istaknula je ključnu važnost integracije suvremene tehnologije na svim razinama obrazovanja. Ova studija pruža empirijske dokaze o tome kako su nastavnici na javnoj visokoškolskoj ustanovi promicali Obrazovanje 4.0 u svojim učionicama prije pandemije. Koristeći presječni istraživački dizajn i jednostavno slučajno uzorkovanje, studija je obuhvatila studente preddiplomske, diplomske i doktorske razine. Rezultati pokazuju da su studenti prepoznali kako su njihovi profesori primjenjivali različite pedagoške strategije za unapređenje poučavanja i učenja, u skladu s načelima Obrazovanja 4.0. Ova studija ima značajne implikacije za obrazovni sektor, osobito za visoko obrazovanje, potičući institucije na prihvaćanje transformacije poučavanja i učenja u kontekstu Obrazovanja 4.0. Iako provedba Obrazovanja 4.0 donosi izazove, osobito u zemljama u razvoju, pozitivan pristup i postupni napori u osiguravanju smislenih iskustava učenja donijet će značajne rezultate, bez obzira na budući smjer razvoja visokog obrazovanja.
poučavanje i učenje usmjereno na budućnost
Autorska prava (c) 2026 Ruth Ortega-Dela Cruz https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Neki aspekti međunarodne i domaće regulative vezane za kršenja prava djece u medijima
Na temelju sadržajne analize regulativa prava djece u međunarodnom i nacionalnom kontekstu, autori daju svojevrsnu sintezu profesionalnih obilježja novinarske profesije u Republici Hrvatskoj kao temelj za daljnje istraživanje etičkih normi pri objektivnom i vjerodostojnom izvještavanju situacija, događaja i informacija u kojima su akteri djeca. Suočeni s konvencijama koje imaju gotovo višu snagu od zakona te uređuju pravo zaštite djeteta, kao i više zakona, tradicionalni i digitalni mediji nerijetko izlaze iz okvira poštivanja prava djeteta zbog senzacionalizma i profita. Profesionalna etika novinara i urednika dovodi se u pitanje značajnim brojem prijava za kršenje odredbi konvencija i zakona, što su pokazala određena empirijska istraživanja parcijalnog karaktera. Rad ujedno predstavlja temelj za daljnje istraživanje, dublju verifikaciju zaštite djece u medijima, kako u tradicionalnim tako i u svim novim medijima. Pravni i etički okvir profesionalnog novinarstva ostaje istraživačko uporište, ali s nastojanjem empirijskog utvrđivanja one „tanke linije“ koja dovodi do kršenja prava djeteta, odnosno granice koja bi pridonijela istinskom poštivanju prava djece bez obzira na težinu djela, višoj razini profesionalne i etičke odgovornosti novinara te kvaliteti medija. Medijsku pismenost onih koji danas čine medij (novinari i urednici) autori vide kao novu abecedu 21. stoljeća.
Kompetencije odgojitelja za provedbu potpomognute komunikacije
Povećanje svjesnosti o važnosti prepoznavanja obilježja razvojnih teškoća djece te važnosti rane intervencije i pravovremenoga pružanja primjerene podrške rezultiralo je boljom kvalitetom života djece s teškoćama u razvoju. U prošlosti su djeca s teškoćama u razvoju bila izolirana i etiketirana zbog svojih različitosti te su oni bili ti koji su se trebali prilagođavati društvu. Napretkom znanosti i osvješćivanjem društva o različitostima sve se više teži provođenju inkluzivnoga pristupa i nastojanju da svaki pojedinac, bez obzira na svoje razvojne specifičnosti, ima jednaka prava na maksimalno ostvarivanje svojih potencijala u skladu s osobnim mogućnostima. Danas je velika odgovornost stavljena na socijalnu okolinu koja treba pružiti primjerenu razinu podrške kako bi djeca s teškoćama u razvoju mogla prevladati različite prepreke koje proizlaze iz njihovih razvojnih specifičnosti, a sprječavaju ih u ravnopravnu i učinkovitu sudjelovanju u društvu. Ako se pronađe odgovarajući komunikacijski kanal djetetu s teškoćama u razvoju, pružamo mu mogućnost za ostvarivanje socijalnih interakcija, učenje, stjecanje iskustava i u konačnici pružanje vlastita doprinosa društvu. Motiviranost i osposobljenost odgojitelja za primjenu potpomognute komunikacije, inkluzivni pristup te kontinuirano usavršavanje imaju važnu ulogu u stvaranju optimalnih uvjeta te pružanju kvalitetne i pravovremene pomoći i podrške djetetu s teškoćama u razvoju. Cilj je ovoga rada bio istražiti mišljenja odgojitelja o njihovoj spremnosti i kompetentnosti za rad s djecom s teškoćama u razvoju, vještinama primjene potpomognute komunikacije u svakodnevnim aktivnostima te ulozi stručnoga tima i ustanove u pružanju pomoći i podrške djeci s teškoćama u razvoju kako bi se stvorili optimalni inkluzivni uvjeti. Dobiveni su rezultati pokazali da su odgojitelji svjesni svih teškoća s kojima se susreću u praksi pri provođenju kvalitetne inkluzije. Najčešći su izazovi s kojima se odgojitelji susreću nedovoljna educiranost u području rada s djecom s poteškoćama u razvoju, nedostatak podrške stručnoga tima, uvjeti u kojima rade (velik broj djece) i slično.
Usporedba provedbe eksperimenta u razrednoj i predmetnoj nastavi prirodoslovlja
U obrazovnome sustavu Republike Hrvatske prirodoslovne koncepte učenik spoznaje od samoga početka obveznog Usporedba provedbe eksperimenta u razrednoj i predmetnoj nastavi prirodoslovlja a školovanja. Iako su nastavni predmeti u kojima se oni spoznaju raznoliki, njihova je poveznicaučenički eksperiment. Provedbom i analizom eksperimenta učenik razvija prirodoznanstvenu pismenost te na zanimljiv način usvaja prirodoslovna znanja, vještine i stavove. Unatoč brojnim prednostima učeničkoga eksperimenta brojna istraživanja ukazuju na njegovu nedostatnu implementaciju u nastavni proces. Usporedna analiza rezultata ovoga istraživanja pruža uvid u njegovu implementaciju u nižim i višim razredima osnovne škole. Cilj je ovoga istraživanja analiza odgojno-obrazovne prakse vezane uz učenički eksperiment te utvrđivanje učiteljskih razlika u pripremi, provedbi i vrednovanju eksperimenta. Istraživanje je provedeno na uzorku od 189 učitelja razredne i predmetne nastave iz gotovo svih županija Republike Hrvatske. Uzorak istraživanja obuhvaća i učitelje koji u svojemu razrednom odjelu imaju učenike s posebnim odgojno-obrazovnim potrebama jer u RH većina ispitanika (84 %) provodi nastavu s učenicima s teškoćama, a dio (50 %) s darovitim učenicima. U svrhu provedbe istraživanja konstruiran je upitnik o demografskim podacima i Likertova ljestvica procjene stavova učitelja. Prikupljanje, analiza i interpretacija podataka odvijala se u okviru kvantitativne istraživačke paradigme metodom inferencijske statistike (Mann-Whitney U-test i Spearmanov test korelacije). Dobiveni rezultati ukazuju na metodičke, organizacijske i spoznajne teškoće pri ostvarivanju odgojno-obrazovnih ishoda nastavne jedinice u kojoj je primijenjena metoda eksperimenta. Razlike u stavovima učitelja daju indikacije za unaprjeđenje učiteljskih i učeničkih znanja i sposobnosti te vremensku i prostornu prilagodbu eksperimenta u nastavi s ciljem razvitka kvalitetnijih prirodoznanstvenih kompetencija.
Utječe li strategija poučavanja na razumijevanje pojma prirodne ravnoteže?
Razumijevanje i dijeljenje znanja o prirodnoj ravnoteži u životnim zajednicama osnova je opstanka čovječanstva. U provedenom istraživanju željelo se ispitati utječe li strategija poučavanja na konceptualno razumijevanje prirodne ravnoteže kod učenika četvrtih razreda. Pritom su učenici četvrtog razreda osnovne škole (N=52) podijeljeni u tri skupine, u kojima ih je sve poučavala ista učiteljica; prvu skupinu poučavala je o prirodnoj ravnoteži oslanjajući se samo na prezentaciju, druga je skupina uz to gledala i videozapis bez dodatnih pojašnjenja, dok je treća skupina imala vođeno gledanje videozapisa uz objašnjenja. Provjeravano je znanje učenika na početku i nakon procesa učenja. Koristeći dvofaktorsku ANOVA-u, nisu utvrđene značajne razlike između skupina u znanju o životnim zajednicama (glavni učinak faktora Grupa: p=0,242; ŋ2=0,056) i prirodnoj ravnoteži (glavni učinak faktora Grupa: p=0,980 ŋ2=0,001), dok se učenje pokazalo učinkovitim za oboje (glavni učinak faktora Učenje: p<0,001; ŋ2=0,387 i p<0,001; ŋ2=0,523). To ukazuje na to da su kolaborativno učenje i aktivna suradnja učenika važni i pomažu učenicima steći potrebno konceptualno razumijevanje određenih sadržaja i bez IKT podrške.
Schellingova logika TEMELJA iz 1809. godine
Schellingova ključna rasprava Spis o slobodi (Filozofska istraživanja o biti ljudske slobode i predmetima koji su s tim u vezi) iz 1809. godine odgovor je na percipirane optužbe za panteizam te je stoga i prilika za Schellinga da preispita vlastiti monizam ili „„nauk o svejedinstvu“ (All-Einheitslehre). U pokušaju da kreativno reinterpretira panteistički trop iskazan izrazom „Bog je sve stvari“, Schelling će početne stranice svoje rasprave O biti ljudske slobode posvetiti ponovnomu čitanju načela identiteta. Ovaj rad nastoji razjasniti razvoj Schellingove teorije identiteta, obraćajući posebnu pozornost na njezine najstarije izvore, posebice Platonovu teoriju o „duši svijeta“, Kantovu teleologiju i logiku Gottfrieda Ploucqueta. Tvrdit ćemo da Schelling daje jednaku važnost teoriji identiteta i revidiranoj verziji načela dovoljnoga razloga koju ćemo nazvati „načelom temelja“ (Grund). To će dovesti do ključne distinkcije u raspravi o ljudskoj slobodi iz 1809. godine, tj. do ideje da Bog ima temelj koji je u njemu, ali koji valja razlikovati od njega utoliko što postoji. Stoga reći „Bog je sve stvari“ opis je načina na koji dijelovi i cjeline međusobno djeluju u organskome sustavu, ili, točnije, kako se mikrokozmički sustavi odnose prema sveobuhvatnomu makrokozmosu kojemu pripadaju.
Obrazovanje za održivi razvoj – priručnik za učitelje i nastavnike
Autori: Diana Garašić, Mirela Sertić Perić, Borjanka Smojver Izdavač: Školska knjiga, d. d., Zagreb, 2023., 223, ISBN 978-953-0-51734-9
Descartesova matematička metoda i problemspoznaje materijalnog svijeta
U članku se istražuje Descartesova matematička metoda, s ciljem upozoravanja na posljedice koje njezina primjena u filozofiji ima na ljudsku spoznaju, a napose na spoznaju materijalnog svijeta. U tu svrhu, najprije se u prvom dijelu članka detaljno objašnjava Descartesovo shvaćanje metode, pri čemu se upućuje na novost njegova metodološkog pristupa u odnosu na dotadašnju filozofsku tradiciju. Potom se u drugom dijelu članka pokazuje kako je Descartes u Metafizičkim meditacijama primijenio prvo pravilo svoje metode, koje uključuje metodičku, ali univerzalnu sumnju u sve u što se može posumnjati. Naposljetku, u trećem dijelu članka pokazuje se kako Descartes izlazi iz stanja sumnje te, osobito, na koji način pokušava dokazati postojanje materijalnog svijeta, pri čemu se upućuje na poteškoće i logičke pogreške u Descartesovu dokazu. U istraživanju je korištena metoda analize izvornih Descartesovih tekstova – Rasprava o metodi, Pravila o upravljanju duhom, Metafizičke meditacije zajedno s primjedbama i odgovorima na primjedbe te Načela filozofije, a kao pomoć u interpretaciji tekstova korištena je i relevantna sekundarna literatura. Rezultati istraživanja upućuju na višestruke negativne posljedice koje proizlaze iz pokušaja univerzalizacije matematičke metode na sve objekte ljudske spoznaje, a napose na spoznaju materijalnog svijeta.
Cilj je ovog istraživanja analiziranje umjetničkog fenomena predstavljanjem njegove povijesne uloge, isticanjem vrijednosne strukture koju utjelovljuje, preispitivanjem potrebe za umjetnosti te analiziranjem stvaralačkog procesa u opoziciji s produkcijom kiča. Problematizirani su pojmovi suda i ukusa te poetičke razlike između kiča i umjetnosti zaključno s njihovom razinom kontemplatibilnosti. U konačnici se otvara etička problematika. Rezultat ovog rada nalazi se u pokazivanju jasne distinkcije vrijednosti umjetnosti i njezina devijantnog oblika – kiča.
Pristupi i dimenzije održivosti vrtića - validacija skala i procjene odgojitelja o praksi odgoja i obrazovanja za održivi razvoj u vrtićima
Sustavan proces odgoja i obrazovanja za održivi razvoj počinje u vrtićima odnosno ustanovama ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja. Postojeće prakse i pedagogijski pristupi u odgoju i obrazovanju za održivi razvoj nerijetko variraju, kao i različiti aspekti rada odgojitelja. U ovom istraživanju fokus je na procjenama praksi u razvoju domena održivosti u radu vrtića te na ispitivanju stavova odgojitelja o prevladavajućim pristupima u praksi. U istraživanju je sudjelovao 81 odgojitelj iz triju županija u Republici Hrvatskoj. Za potrebe istraživanja konstruirane su tri skale kojima su se ispitivale prakse rada odgojitelja u pojedinim dimenzijama održivosti: društvenoj, ekonomskoj i ekološkoj. Također su dodatno ispitane učestalosti provođenja pojedine dimenzije održivosti i pristupa u praksi rada vrtića u području odgoja i obrazovanja za održivi razvoj. Zadatci istraživanja su uključivali: validaciju skala o dimenzijama održivosti, odnosno ispitivanje njihovih mjernih karakteristika, stavove o procjeni pedagogijskih pristupa u praksama odgoja i obrazovanja za održivi razvoj, procjene o provođenju različitih praksi dimenzija održivosti u vrtićima te korelacijska izračunavanja dimenzija održivosti. Rezultati istraživanja uputili su na adekvatnost mjernih pokazatelja svih triju konstruiranih skala. Utvrđeno je da odgojitelji najčešće provode projektni pristup u praksi odgoja i obrazovanja za održivi razvoj. Također je utvrđeno da postoji statistički značajna povezanost svih dimenzija održivosti koja je u skladu s integriranim pristupima u radu vrtića. Sveukupni rezultati istraživanja upućuju na daljnja promišljanja o mjerenjima dimenzija održivosti kao pokazateljima razine implementacijskih procesa odgoja i obrazovanja za održivi razvoj u predškolskim ustanovama, ali i značajnim indikatorima aspekata dimenzija rada vrtića kojima je potrebno daljnje unaprjeđivanje.
Povezanost sociodemografskih obilježja s eksternaliziranim poremećajima u ponašanju adolescenata
Cilj je ovog istraživanja ispitati pojavu eksternaliziranih poremećaja u ponašanju adolescenata, uvažavajući sociodemografska obilježja ispitanika (vrsta škole, dob, spol, cjelovitost obitelji, opći školski uspjeh i odgojne mjere sprječavanja u prethodnoj školskoj godini). U istraživanju su sudjelovala 1342 učenika prvih, drugih, trećih i četvrtih razreda srednjih škola Hercegovačko-neretvanske županije. Izbor odjeljenja učinjen je slučajno. Dob ispitanika kreće se od 15 do 18 godina, pri čemu je prosječna dob ispitanika M = 16,2 godine (SD = 1,16). Učenici najčešće ostvaruju vrlo dobar školski uspjeh (42,8 %) s prosječnim uspjehom uzorka od 3,9 (SD = 0,86). Učenici su uglavnom uzornog vladanja (89,3 %). U svrhu prikupljanja podataka korišten je, uz prethodno odobrenje autora, Upitnik procjene rizičnoga ponašanja adolescenata (Livazović, 2011), koji je modificiran (skraćen) u preliminarnom istraživanju gdje se mjere eksternalizirani poremećaji u ponašanju (agresivnost, uporaba psihoaktivnih sredstava, elektroničko zlostavljanje, rizično spolno ponašanje, poremećaji u prehrani, apsentizam (markiranje) iz škole). Nalazi istraživanja pokazuju da eksternalizirane poremećaje u ponašanju u najvećoj mjeri manifestiraju učenici strukovnih škola, učenici s nižim školskim uspjehom, mladići te učenici starijeg uzrasta, dok s obzirom na cjelovitost obitelji nisu utvrđene statistički značajne razlike ni na jednoj od analiziranih dimenzija, osim u dimenziji izraženosti blagog devijantnog ponašanja, gdje učenici koji ne žive u cjelovitoj obitelji očituju izraženije blago devijantno ponašanje, u odnosu na učenike iz cjelovitih obitelji.
Mentalno zdravlje i zadovoljstvo životom kod majki prijevremeno rođene djece
Preuranjeni porod, tj. rođenje prije 37. tjedna trudnoće, sve je veći zdravstveni problem suvremenog društva. Prijevremeno rođena djeca imaju veći rizik za pojavu dugoročnih neurorazvojnih i medicinskih problema (zbog svoje nezrelosti pri rođenju) zbog čega se njihovi roditelji suočavaju s različitim izazovima. Istraživanja pokazuju da majke prijevremeno rođene djece osjećaju izraženiji stres, anksioznost i depresivnost u odnosu na majke terminske djece. Glavni cilj provedenog istraživanja bio je utvrditi doprinos nekih sociodemografskih karakteristika majke (dob i razina obrazovanja majke, subjektivna procjena materijalnog i zdravstvenog statusa) te socijalne podrške (obitelji i prijatelja) objašnjenju pojedinih aspekata mentalnog zdravlja (depresivnost, anksioznost i stres) i zadovoljstva životom kod majki prijevremeno rođene djece. U istraživanju su sudjelovale majke prijevremeno rođene djece (N = 383) u prosječnoj dobi od 33 godine. Rezultati su pokazali da dob majke nije značajan korelat mentalnog zdravlja i zadovoljstva životom. Dodatno, nalazi pokazuju da majke koje imaju višu i/ili visoku stručnu spremu, te koje procjenjuju svoje zdravstveno stanje boljim imaju manje simptoma depresivnosti, anksioznosti i stresa. Što se tiče podrške, rezultati pokazuju da je podrška obitelji i prijatelja značajan i negativan prediktor mentalnog zdravlja. Kada je je riječ o zadovoljstvu životom, majke koje procjenjuju svoj materijalni i zdravstveni status boljim zadovoljnije su svojim životom. Također, veća percipirana podrška obitelji i prijatelja značajan je i pozitivan prediktor zadovoljstva životom. Sociodemografski čimbenici i socijalna podrška obitelji i prijatelja zajedno objašnjavaju oko 41 % varijance zadovoljstva životom, 29 % varijance depresivnosti, 21 % varijance anksioznosti te 18 % varijance stresa kod majki prijevremeno rođene djece.
Wittgensteinovi argumenti za nemogućnost epistemičke privatnosti
U filozofskom promišljanju ljudskoga uma veliku prekretnicu čini Descartesova filozofija. On ističe da je sadržaj uma svakog pojedinca dostupan samo njemu i nikome drugome. Ovo učenje se često formulira u obliku argumenta o umovima izvan mojega uma, čije postojanje ne možemo sa sigurnošću utvrditi. Sličan problem se javlja i kada se priča o jeziku kojim izražavamo svoje osjećaje, pa se tako kaže da, iako ja mogu primijetiti da drugoga boli, ja ne mogu osjetiti njegovu bol. Stoga je ona privatna, dostupna samo osobi koja ju posjeduje. U radu će se izložiti Wittgensteinova argumentacija protiv mogućnosti epistemičke privatnosti, odnosno, kao što Wittgenstein kaže, ako privatni jezik može i postojati, on ne može igrati nikakvu ulogu u našim jezičnim igrama, ne može biti dio naših oblika života. Njegov argument izložiti će se kroz prizmu nekih kasnijih zastupnika klasičnog shvaćanja njegove misli, kao što bi bili Anthony Kenny, David Stern ili Peter Hacker, a neće se uzimati u obzir neklasične interpretacije kasnije Wittgensteinove filozofije kakve se mogu pronaći kod Fogelina, Kripkea ili Hintikke.
Pedagoški diskurs romana Igra staklenim perlama Hermanna Hessea
U hrvatskoj znanstvenoj literaturi do sada nije objavljen rad koji bi kroz pedagoški aspekt analizirao i interpretirao roman Igra staklenim perlama Hermanna Hessea. Stoga je temeljni zadatak ovoga rada predstaviti analizu romana kroz pedagošku prizmu, čime je fokus stavljen na odgoj, učenje i obrazovanje protagonista Josefa Knechta tijekom različitih razdoblja njegova života. Osnovnoškolska faza razvoja donosi prve interakcije s okolinom, oblikuje stavove prema učenju i obrazovanju te ima utjecaj na oblikovanje njegove osobnosti. Srednjoškolsko obrazovanje označava sazrijevanje i suočavanje s izazovima. To je razdoblje kada se Knecht susreće s vlastitim interesima, pronalazi svoju individualnost i stvara čvršće stavove. Odnos s učiteljima, vršnjacima i obitelji ima ključan utjecaj na oblikovanje njegovih vrijednosti i shvaćanja društva. Visoko obrazovanje donosi intelektualni razvoj i priliku za istraživanje vlastitih interesa, a Knechtov put kroz ovu fazu obrazovanja pruža uvid u njegovo stvaralaštvo, usvajanje novih znanja i stvaranje identiteta. Osim formalnog obrazovanja, utjecaj odnosa s učiteljima, prijateljima i obitelji nastavlja oblikovati njegov karakter. Analiza ovoga procesa kroz pedagoški aspekt omogućuje uvid u to kako su različite faze obrazovanja oblikovale Knechtovu osobnost i perspektivu. Istovremeno, istražuje se kako su učitelji, obitelj, prijatelji i školsko okruženje imali važnu ulogu u njegovu formiranju. Ovakav pristup interpretaciji, odnosno analizi, također pomaže u razumijevanju funkcioniranja teorije pedagogije u praksi, koristeći roman kao ilustraciju različitih pedagoških koncepta i njihov utjecaj na razvoj mlade osobe.
Izazovi i snage obitelji i škole uz SCORE-15
Dok se obitelj suočava s testiranjem vlastite otpornosti na jednoj strani, nerijetko na drugoj, najranjiviji član, ujedno i najsnažniji, pokazuje simptome ponašanja šaljući signale za pomoć da „negdje” nešto ne funkcionira. Ukoliko je to dijete učenik, tada mu zasigurno nije od koristi linearni pristup institucionalne podrške, gdje je za svoje ponašanje označeni pojedinac koji se treba promijeniti i prilagoditi pravilima (škole). Uzrok se nalazi u podsloju simptoma koji nastavno osoblje, primarno stručni suradnik, razumije uz pomoć ostalih članova obiteljskog sustava, intenzivirajući komunikaciju i međusobno razumijevanje zajedničkih ciljeva. Cilj istraživanja bio je ispitati izazove i snage s kojima se suočavaju obitelji iz perspektive stručnih suradnika primjenom deskriptivne, kauzalne i metode procjenjivanja. Eksplikacijom nalaza na osnovi instrumenta SCORE-15 dobiveni rezultati potvrđuju da u više od 50 % slučajeva opservirane obitelji primjenjuju obrazac ponašanja usmjeren očuvanju tradicionalnih vrijednosti (morfostaza) s otporom prema prihvaćanju promjena od mlađih generacija (mofogeneza) te „bez povjerenja i obiteljske kohezije, suočavaju se s izazovima u balansiranju funkcionalnim odnosima unutar obiteljskog sustava”. Također i da stručni suradnici nailaze na poteškoće u primjeni sistemske paradigme te da u radu najčešće prevladava linearni pristup. Kada je riječ o institucionalnoj podršci s naglaskom na školski sustav, nalazi potvrđuju i linearno zasnovane akcije u smjeru tretiranja pojavnih oblika uočenih simptoma, ali ne i uzroka koji su do izazova u ponašanju djece i doveli, što se u konačnici reflektira na nezadovoljstvo vlastitim radom kod stručnih suradnika. Prostor za uspostavljanje partnerstva vidimo u rezultatima koji predstavljaju obitelji koje posjeduju vrijednosti poput njegovanja istine, hrabrosti i osobnih resursa uz pomoć kojih prebrođuju probleme, gdje se među prioritetima nalazi i zaštita najmlađih – djece, dok je kod stručnih suradnika potvrđena sistemska perspektiva kada je u pitanju nada da se obitelj može nositi s razvojnim izazovima.
Postupci učitelja u suočavanju s neprimjerenim ponašanjem učenika u osnovnoj školi
Neprimjereno ponašanje odnosi se na bilo koje ponašanje učenika koje umanjuje sposobnost učitelja uspostaviti i održati učinkovito učenje u učionici. Kako bi osigurali učinkovito poučavanje i učenje učenika, učitelji primjenjuju različite strategije i postupke kojima reagiraju na neprimjerena ponašanja učenika i sprječavaju njihovo ponavljanje. Cilj ovog istraživanja ispitati je koje strategije i postupke koriste učitelji u osnovnoj školi te razlikuju li se učitelji razredne i predmetne nastave u njihovoj primjeni. U istraživanju je sudjelovalo dvjesto trideset osnovnoškolskih učitelja koji su procjenjivali učestalost primjene trideset postupaka u tri različita oblika neprimjerenih ponašanja učenika. Rezultati pokazuju kako se većina učitelja svakodnevno susreće s lakšim i težim oblicima, a rijetko s osobito teškim oblicima neprimjerenih ponašanja. Najčešće korištene strategije u situacijama lakšeg neprimjerenog ponašanja učenika jesu strategije dogovora s učenicima, pozitivnih akcija te opomena, dok se u težim i osobito teškim oblicima neprimjerenih ponašanja najčešće primjenjuju strategije dogovora, opomena i savjetovanja sa stručnjacima. Najrjeđe korištene strategije u sva tri oblika neprimjerenih ponašanja jesu strategije kažnjavanja i udaljavanja učenika sa sata. Utvrđene su statistički značajne razlike u primjeni strategija učitelja razredne i predmetne nastave. Učitelji razredne nastave češće koriste strategije dogovora, pozitivnih akcija, zapošljavanja učenika drugim aktivnostima i uključivanja vršnjaka, a učitelji predmetne nastave strategiju savjetovanja sa stručnjacima. Iako se udaljavanje učenika sa sata i kažnjavanje rijetko primjenjuju, ipak je utvrđeno kak te strategije češće koriste učitelji predmetne nastave.
Područna osnovna škola i kombinirani razredni odjel: studija slučaja
Područne osnovne škole i nastava u kombiniranim razrednim odjelima specifični su po mnogim školskim i didaktičko-metodičkim obilježjima. Stoga je cilj ove etnografske, naturalističke i fenomenološke studije slučaja triangulacijom kvalitativnih metoda ispitati karakteristike nastave u kombiniranim razrednim odjelima u jednoj područnoj školi te istražiti ima li sličnosti s didaktičko-metodičkim i obrazovnim idejama Deweyeve, Freinetove i Petersenove teorije nastave i škole. Pokazalo se kako se u konkretnom kombiniranom razrednom odjelu područne škole nerijetko organizira nastava usmjerena na učenika, izvanučioničke aktivnosti učenja, individualizirani rad, suživot učenika u školi, suradničko učenje, suradnja škole s roditeljima i lokalnom zajednicom, kombiniraju se i izmjenjuju različite nastavne aktivnosti te je optimalno opremljena okolina učenja. Upravo su to neki od elemenata Freinetovih i Jena plan škola te Deweyevih pedagoških ideja. Stoga je, uspoređujući rezultate konkretne studije slučaja s rezultatima prijašnjih studija ove problematike, opravdano rekapitulirati kako područne škole s nastavom u kombiniranim razrednim odjelima nude mogućnosti organiziranja nastave prema ovim koncepcijama nastave i obrazovanja. Iako nije nužno da područne škole i kombinirani razredni odjeli slijede ijednu od ovih didaktičkih i pedagoških koncepcija. Odnosno, moguće je kazati kako to nije pravilo, ali nije ni iznimka. Rezultati istraživanja su elaborirani, objašnjeni, komparirani i interpretirani u radu.