Magistra Iadertina je znanstveni časopis koji izdaje Odjel za izobrazbu učitelja i odgojitelja Sveučilišta u Zadru. Godišnjak Zbornik radova pokrenut je 2001., osamostaljenjem Visoke učiteljske škole u Zadru. Osnivanjem Sveučilišta u Zadru godine 2003., Zbornik postaje časopisom Odjela za izobrazbu učitelja i odgojitelja predškolske djece. Godine 2006. mijenja ime u Magistra Iadertina, zadržavajući svoju programsku usmjerenost. Objavljuje znanstvene i stručne radove koji interdisciplinarno proučavaju teme interesno povezane sa studijem za odgojitelje i učitelje. Sveučilište u Zadru Odjel za izobrazbu učitelja i odgojitelja Magistra Iadertina Ulica dr. Franje Tuđmana 24i 23000 Zadar Tel.: 023/311-540, 023/345-043 E-mail: magistra.iadertina@unizd.hr
Rad se bavi učinkovitošću dijagnostičko-intervencijskog programa Comprehensive Movement Intervention (CMI), koji se zasniva na načelima neuropedagogije i naglasak stavlja na ispravni motorički razvoj kao ključni čimbenik za uspješno funkcioniranje učenika s poteškoćama u razvoju. Istraživanje je provedeno na uzorku od deset osnovnoškolskih učenika prvog razreda s poteškoćama u razvoju i smanjenim komunikacijskim vještinama. Provedba programa trajala je šest mjeseci, a sudionici su individualne vježbe izvodili kod kuće pod roditeljskim nadzorom, uz redovne preglede svakih četiri do pet tjedana. U istraživačkoj metodologiji kvantitativni pristup kombiniran je s kvalitativnim, a učinkovitost je mjerena eksperimentom na jednoj grupi. Pred- i posttestom ocjenjivalo se 35 područja, svako na skali od 0 (smanjeno) do 1 (svladano). Rezultati su pokazali strateški značajno poboljšanje: prosječna se ocjena povećala s 15,70 na 28,40 (p < 0,05, t-test za zavisne uzorke). Najveće je poboljšanje zabilježeno na području fine motorike, ravnoteže i pozornosti, a svi su sudionici pokazali napredak u bar jednom od promatranih područja (100% uspješnost, McNemarov test, p < 0.05). Nalazi potvrđuju da motoričke intervencije mogu znatno utjecati na percepcijske i kognitivne funkcije učenika s poteškoćama u razvoju. U radu se istodobno ističe potreba za longitudinalnim istraživanjem na većem uzorku i s kontrolnom skupinom. Po svemu sudeći, program CMI ima potencijal kao alat u poticanju inkluzivnog obrazovanja. Studija je provedena u sklopu projekta VEGA br. 1/0196/23.
Autorska prava (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0
Josip Cvrtila u hrvatskoj dječjoj književnosti
Namjera ovog rada istraživanje je književne povijesti na primjeru djelovanja učitelja i književnika Josipa Cvrtile, u vrijeme njegova stvaralačkog napona kao cijenjenoga, a danas uglavnom zaboravljenoga autora hrvatske dječje književnosti. Prikazat će se kako Cvrtila ne zauzima zasluženo mjesto u povijesnim prikazima hrvatske dječje književnosti što će opravdati potrebu za istraživanjem ove teme i njegovom revalorizacijom. Istraživanje će se oslanjati na izvore koji potječu iz prve polovice 20. stoljeća te će se u tu svrhu analizirati članci i rasprave iz novina, prilozi iz strukovnih i dječjih časopisa, arhivska građa, biografski i autobiografskih zapisi te popisana bibliografija stvaralaštva Josipa Cvrtile. Također, središte interesa istraživanja bit će usporedba rekonstruirane slike stvaralaštva Josipa Cvrtile u prvoj polovici 20. stoljeća s prikazima tog razdoblja nastalima nakon Drugoga svjetskog rata, onima iz druge polovice 20. stoljeća te današnjeg vremena, poslije osamostaljenja Republike Hrvatske, s ciljem razumijevanja selekcijskih postupaka koji su doveli do današnjeg prikaza Cvrtilina stvaralaštva.
Važne odrednice doprinosa razvoju viših razina interkulturne osjetljivosti
U tzv. globalnom selu 21. stoljeća interakcije među osobama različitih kulturnih nasljeđa sve su učestalije kao posljedica tehnološkog razvoja i mobilnosti, što se očituje u poslovanju, putovanjima i slobodnom vremenu. Zadaća interkulturnog odgoja i obrazovanja (IOiO) jest razvijati interkulturnu osjetljivost (IO) kao afektivnu komponentu te ujedno temelj i preduvjet interkulturne komunikacijske kompetencije (IKK). IO se razvija kroz kurikul međupredmetne teme građanskog odgoja i obrazovanja te kroz kurikule niza školskih predmeta/kolegija (osobito društvenih, jezikoslovnih i umjetničkih), holističkim djelovanjem na sve aspekte razvoja učenika/studenta. Odgojno-obrazovne ustanove (koje su prema Bronfenbrennerovu ekološkom modelu dio mikrosustava djeteta/učenika/studenta) imaju važnu ulogu u razvoju IO-a. Ipak, istraživanja pokazuju da učitelji i nastavnici u mnogim zemljama, uključujući Republiku Hrvatsku, još uvijek nisu dostatno pripremljeni za izazove IOiO-a. Cilj je ovog rada pružiti pregled ključnih prediktora, odnosno odrednica, koje doprinose razvoju IOa, prikazati relevantne empirijske nalaze te ponuditi kritički osvrt. Prema rezultatima istraživanja, te se odrednice mogu podijeliti na: a) posredne: multikulturna iskustva (češći kontakti s pripadnicima i prijateljstva s ljudima iz drugih kultura, volonterski rad, učeničke/studentske razmjene, školovanje s pripadnicima drugih kultura i sl.) i b) neposredne: praćenje vijesti i događaja izvan vlastite zemlje, praćenje medija i umjetnosti iz drugih kultura, učenje o drugim kulturama, poznavanje stranih jezika, niz psiholoških odrednica (poput etnokulturne empatije, socijalnoemocionalne kompetencije, samopouzdanja u interakcijama, osobina ličnosti – ponajprije ugodnosti, ekstraverzije i otvorenosti, fleksibilnosti ponašanja, samokontrole), te sociodemografske (obrazovanje pojedinca, obrazovni status roditelja, staž odgojno-obrazovnih djelatnika, diplomska razina studija, urbanost prebivališta, vrsta srednje škole i dr). Na temelju analize navedenih prediktora i uvida iz empirijskih istraživanja, u završnom dijelu rada formulirane su preporuke za učinkovitiji razvoj IOiO-a u skladu s konstruktivističkom paradigmom učenja.
interkulturna komunikacijska kompetencija (IKK)
interkulturni odgoj i obrazovanje (IOiO)
Utjecaj prethodnog iskustva i spola na promjene u somatskim i kognitivnim razinama te razinama anksioznosti vezanih uz samopouzdanje pri učenju skijaških tekstova
Cilj ovog istraživanja bio je utvrditi promjene u anksioznosti učenika pri učenju tehnike alpskog skijanja s obzirom na predznanje i spol te razinu anksioznosti pri ocjeni uspješnosti. U istraživanju je sudjelovalo 130 studenata kineziologije (74 studenta i 56 studentica). U ovom istraživanju anksioznost je samoprocijenjena pomoću upitnika, a predstavljena je s tri razine anksioznosti: a) somatskom razinom anksioznosti, b) kognitivnom razinom anksioznosti i c) razinom anksioznosti samopouzdanja. Ispitanici su bili podijeljeni u dvije skupine ovisno o dosadašnjemu skijaškom iskustvu: početnici i napredni, a u objema skupinama bio je podjednak broj muškaraca i žena. Usvajanje i usavršavanje tehnika alpskog skijanja provodilo se tijekom deset dana. Anksioznost je procjenjivana na trima kontrolnim točkama: a) neposredno prije učenja tehnike skijanja, b) nakon četiri dana (ili ujutro petog dana) i c) nakon sedam dana (ili ujutro osmog dana). T-testom je ispitana razlika u ukupnom rezultatu između početnika i naprednih studenata. Viša razina anksioznosti u pogledu razine somatske anksioznosti zabilježena je u odnosu na napredene, iako se razina somatske anksioznosti smanjila tijekom učenja tehnike skijanja u objema skupinama. Isto vrijedi i za razinu kognitivne anksioznosti. Razina anksioznosti samopouzdanja ostala je dosljedno značajno viša kod naprednih sudionika u usporedbi s početnicima. Studentice su statistički značajno anksioznije gledajući ukupni rezultat te razinu kognitivne anksioznosti i anksioznosti samopouzdanja, ali jednako tako statistički značajne razlike nisu zabilježene u slučaju razine somatske anksioznosti. Promatra li se povezanost anksioznosti s ukupnom ocjenom, u svim je slučajevima niža anksioznost povezana s boljim ocjenama.
Kolektivna učinkovitost učitelja u osnovnoj školi
Kolektivna učinkovitost učitelja je zajedničko, grupno uvjerenje da je grupa sposobna obaviti radnje kako bi postigla uspjeh. U obrazovnom kontekstu, percepcije učitelja o kolektivnoj učinkovitosti odnose se na njihovu osobnu procjenu sposobnosti svojih kolega da provode nastavne prakse koje podržavaju školsku i psihosocijalnu prilagodbu učenika u školi. Brojna dosadašnja istraživanja pokazuju kako je kolektivna učinkovitost učitelja povezana sa školskim uspjehom učenika i dobrobiti učitelja. Cilj ovog istraživanja bio je ispitati percepcije kolektivne učinkovitosti učitelja u osnovnoj školi. U istraživanju je sudjelovao 761 učitelj osnovnih škola iz svih županija u Republici Hrvatskoj. Primijenjen je Upitnik kolektivne učinkovitosti učitelja i upitnik sociodemografskih podataka. Rezultati pokazuju da učitelji nešto višim vrijednostima procjenjuju kolektivnu učinkovitost koja se odnosi na učitelje, dok su procjene uvjerenja o sposobnostima učenika nešto niže. Nisu ustanovljene statistički značajne razlike u percepciji kolektivne učinkovitosti između učitelja razredne i predmetne nastave. Isto tako, nisu ustanovljene statistički značajne razlike u percepciji kolektivne učinkovitosti s obzirom na godine radnog iskustva na poslovima učitelja.
Funkcije slušanja glazbe među pjevačima zborova i klapa
Glazba ima važnu ulogu u životu ljudi te ispunjava različite funkcije, poput osobnih, društvenih i kulturnih funkcija. U radu su istražene funkcije slušanja glazbe kod pjevača zborova i klapa te je ispitano jesu li spol, pjevanje u zboru ili klapi, završeno srednjoškolsko obrazovanje te pohađanje dodatne glazbene pouke značajni prediktori navedenih funkcija. Ispitivanje je provedeno putem online upitnika na uzorku od 130 sudionika, pjevača različitih zborova i klapa iz Hrvatske. U istraživanju je korišten upitnik kojim su prikupljeni sociodemografski podatci o sudionicima te Skala adaptivnih funkcija slušanja glazbe (The Adaptive Functions of Music Listening Scale, Groarke i Hogan, 2018), koja sadrži 46 tvrdnji. Rezultati potvrđuju kako žene, u odnosu na muškarce, više slušaju glazbu u svrhu zadovoljavanja kognitivnih funkcija, dok u slučaju afektivnih funkcija nisu uočene razlike između muškaraca i žena. Pjevanje u zboru ili klapi te dodatna glazbena pouka nisu se pokazali značajnim prediktorima funkcija slušanja glazbe. Sudionici koji su pohađali gimnaziju, u odnosu na sudionike koji su završili srednju strukovnu školu, više slušaju glazbu zbog zadovoljavanja kognitivnih funkcija, što je objašnjeno utjecajem nastave glazbe tijekom srednjoškolskog obrazovanja. U radu se navode implikacije dobivenih rezultata za područje glazbene pedagogije.
Odustajanje učenika osnovne glazbene škole od daljnjega glazbenog obrazovanja iz perspektive roditelja
Smanjivanje broja djece u osnovnim općeobrazovnim i glazbenim školama nameće pitanje održivosti glazbenog obrazovanja u Hrvatskoj, a problemu pridonosi i činjenica da znatan broj učenika koji započnu specijalističko glazbeno obrazovanje od njega odustaje. Cilj je istraživanja utvrditi mišljenja roditelja o čimbenicima odustajanja učenika od osnovne glazbene škole u Hrvatskoj i načinima na koje bi se učenicima pomoglo da završe školski program. Kao u prije provedenom istraživanju Nikolić i sur. (2023) s nastavnicima glazbe, razloge su odustajanja učenika roditelji (N = 425) grupirali u četiri konteksta: učenik, obrazovni kontekst, roditelji i komunikacija, ali su kao mogući čimbenik odustajanja naveli i nastavnika glazbe. Roditelji su se složili kako su najvažniji razlozi odustajanja učenika od osnovne glazbene škole slaba zainteresiranost i slaba motivacija učenika za učenje glazbe, ali i preopterećenost učenika izvannastavnim i izvanškolskim aktivnostima s obzirom na to da obavezna općeobrazovna osnovna škola ima prioritet u njihovu obrazovanju te poteškoće s usklađivanjem rasporeda između nastavnih i izvannastavnih aktivnosti te samostalnog učenja i vježbanja kod kuće. Kao važne čimbenike odustajanja od glazbene škole roditelji vide i nedovoljno ulaganje truda te učenikovo nedovoljno vježbanje sviranja instrumenta, ali i roditelje koji ne daju potrebnu podršku svojem djetetu kada nastupi kriza i dijete želi odustati te ne potiču svoje dijete na redovito vježbanje instrumenta. Roditelji su dali svoje prijedloge na koji bi način dionici glazbeno-obrazovnog procesa mogli pružiti veću potporu učenicima glazbenih škola.
Značenje školskog okruženja za provedbu konstruktivističkoga nastavnog pristupa
Kako bi konstruktivistički nastavni pristup uspješno bio realiziran u nastavnom procesu, nužno je osigurati poticajno školsko okruženje. S obzirom na to da je ovaj nastavni pristup ponajprije usmjeren na učenika, razumljivo je kako orijentacija u provedbi nastave mora biti usmjerena na sam proces učenja što podrazumijeva izazovno i poticajno okruženje, razvoj intrinzične motivacije učenika i učitelja te autentično vrednovanje postignuća. Okruženje za učenje može se sagledavati kao prostorno, a podrazumijeva materijalne i fizičke aspekte prostora u kojem se proces učenja odvija kao i ozračje socijalno-emocionalnih odnosa ili klima u kojima se odvija proces učenja. Rezultati ovog istraživanja upućuju na nedostatak vremena, preopsežnost nastavnog sadržaja, zahtjevnost u smislu vremena i truda potrebnog za pripremu i realizaciju nastave prema principima konstruktivističkoga nastavnog pristupa.
socijalno- emocionalno okruženje za učenje
Analiza usmjerenosti studijskih programa prema tržištu rada iz perspektive poduzetničkih kompetencija
Cilj je ovog rada teorijskim i usporednim pristupom analizirati, usporediti i preispitati obilježja, trendove i poveznice u kontekstu usmjerenosti nekih studijskih programa prema zahtjevima na tržištu rada u smislu razvijanja poduzetništva. U skladu s time, primijenjen je kvalitativni metodološki pristup, odnosno, analiza dokumenata u svrhu prikupljanja podataka te metoda analize trendova. Rezultati upućuju na prisutnost i/ili odsutnost velikog broja ishoda povezanih s poduzetničkim kompetencijama, kao i na potencijalnu relevantnost pojedinih studijskih programa. Posebna pozornost posvećena je analizi ishoda učenja vidljivih u nastavnom planu za osamnaest diplomskih, postdiplomskih i integriranih studijskih programa koji se provode na Sveučilištu Josip Juraj Strossmayer u Osijeku. U studijskim programima nastalim tijekom proteklih pet godina opaža se razlika, dok se u ostalim studijskim programima koji na Sveučilištu u Osijeku postoje već niz godina odražava tradicionalnost, ali i potreba za promjenom radi novih naraštaja. Analiza trendova naglašava sve veću relevantnost, a time i usmjerenost prema tržištu rada, u onim studijskim programima koji su osmišljeni tijekom proteklih pet do sedam godina. Iz toga se može zaključiti da studenti koji ne pohađaju ekonomske fakultete ne stječu dovoljno poduzetničkih kompetencija. Osim što je studijske programe potrebno preispitati, nužno je i ponuditi nove fakultativne kolegije na različitim obrazovnim razinama, kao i besplatne fakultativne kolegije na kojima bi studenti mogli steći šira znanja i dobili mogućnosti da tijekom studija usvoje poduzetničke kompetencije. Sve gore navedeno reakcija je na izazove s kojima se mladi susreću po završetku svog višeg obrazovanja. Jedan od pokazatelja koji signaliziraju da su promjene nužne sve je veći broj nastavnika koji se nakon završetka studija odlučuju za promjenu zanimanja ili za ulazak u privatni sektor (OECD, 2008; 2016; 2019). U tome smislu razvoj poduzetničkih kompetencija doprinosi konkurentnosti na tržištu, ali i osjećaju potpune stručne kompetencije.
Primjena učinkovitog vodstva i upravljanja u svrhu povećanja zadovoljstva u nastavničkom zanimanju
Cilj ove studije bio je ispitati suodnos učinkovitog vodstva i upravljanja te zadovoljstva poslom među nastavnicima na različitim fakultetskim smjerovima u Kanpuru, Uttar Pradesh, Indija. Upotrijebljen je strukturirani upitnik koji se sastoji od tri dijela: demografskih podataka, Ljestvice učinkovitog vodstva i upravljanja (ELMS) i Ljestvice zadovoljstva poslom (JSS). U studiji je primijenjen kvantitativni, međusektorski pristup, a podaci su među 180 obrazovatelja nastavnog osoblja na šest fakultetskih smjerova prikupljeni s pomoću anonimne ankete zatvorenog tipa. Za analizu podataka korišten je Statistički paket za društvene znanosti (SPSS). Rezultati su pokazali da je prosječna ocjena za učinkovito vodstvo i upravljanje bila 2,9 ± 0,8, što odražava umjerenu do visoku razinu percipirane učinkovitosti vodstva. Na istom je tragu i prosječna ocjena zadovoljstva poslom 3,1 ± 0,9, što upućuje na visoku razinu zadovoljstva među sudionicima. Utvrđena je statistički značajna pozitivna korelacija između učinkovitih praksi vodstva i upravljanja i ukupnog zadovoljstva poslom. Točnije, bolji rezultati na području individualnosti, učinka i usmjeravanja čvrsto su povezani s većim zadovoljstvom među nastavnim osobljem. Rezultati studije naglašavaju da je provođenjem učinkovitih praksi u vodstvu i upravljanju važno osnažiti obrazovatelje, promicati njihovu dobrobit i povećati njihovo zadovoljstvo poslom. To bi trebao biti prioritetni i strateški cilj upravama obrazovnih ustanova koje teže poboljšanju institucionalne učinkovitosti i kvalitete nastave.
Autorska prava (c) 2025 Shrikant Singh https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Nomenklatura konstrukta ADHD u kontekstu hrvatskog govornog područja
ADHD (engl. Attention Deficit Hyperactivity Disorder) je neurorazvojni poremećaj kojeg karakterizira perzistentni obrazac nepažnje i/ili hiperaktivnosti/impulzivnosti koji ometa funkcioniranje ili razvoj. Nije rijetkost etiketiranje i stigmatizacija takvih učenika u odgojno-obrazovnom okruženju. O jeziku koji se koristi za opisivanje osoba s teškoćama ovise načini interakcije i očekivanja ostalih osoba u kontaktu s osobama s teškoćama. Na procese etiketiranja i stigmatizacije djeluje nazivlje poremećaja te ukorijenjenost nazivlja u medicinskom ili pak socijalnom modelu teškoća. Medicinski model prihvaća medicinsku perspektivu kao autoritet pri definiranju teškoća i invaliditeta, dok je u socijalnom modelu perspektiva usmjerena na socijalno okruženje osobe s invaliditetom i/ili teškoćama. Stigmatizacija započinje uočavanjem razlika u okviru društvenog konteksta i etiketiranjem pojedinaca koji odstupaju od normi. Takve razlike povezuju se s negativnim stereotipima, a kasnije s predrasudama i diskriminacijom što ima negativne učinke na društvene prilike i uspjeh učenika s ADHD-om. Svrha je ovog rada ponuditi znanstveno utvrđen prijedlog termina koji će se koristiti u budućim znanstvenim i stručnim radovima, zakonskim aktima te interdisciplinarnoj komunikaciji među stručnjacima. Implementacija nazivlja u praksi predstavlja aplikativnu svrhu ovog rada. Osnovni je cilj ovog rada prikazati tijek razvoja terminologije poremećaja u okviru hrvatskog jezika, koji je u anglosaksonskim okvirima najčešće naslovljen kao Attention Deficit Hyperactivity Disorder, čija je pokrata ADHD, te dati prijedlog naziva koji je optimalan za upotrebu u hrvatskom jeziku u budućnosti. Ponuđena su dva prijedloga termina – (1) teškoće aktivnosti i pažnje, (2) ADHD.
Autorska prava (c) 2025 Davor Vukelić https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Kontekstualni čimbenici kao odrednice kvalitetne provedbe obrazovne inkluzije kroz prizmu obitelji i redovnog školskog sustava
Ovaj pregledni rad istražuje i definira ulogu kontekstualnih čimbenika kao konstruktivnih čimbenika inkluzivnog obrazovanja. Kvalitetna provedba inkluzije podrazumijeva promjene na razini svakodnevne odgojno-obrazovne prakse, s fokusom na jasnu ulogu svih ključnih dionika uključenih u sam proces provedbe. Analizirajući različite dimenzije konekstualnih čimbenika, uključujući obiteljsko okruženje, školske sustave, društvenu klimu te političke i zakonodavne okvire, rad istražuje kako ti čimbenici oblikuju i potiču uspješnu implementaciju inkluzivnog obrazovanja. Pregledom relevantnih istraživanja, rad identificira ključne aspekte kontekstualnih čimbenika koji pozitivno utječu na inkluziju. Istražujući njihovu ulogu u podržavanju različitosti i stvaranju poticajnih okvira za osobe s različitim obrazovnim potrebama, ističe se načelo prihvaćanja međusobnih razlika u radu kao poticaja, a ne prepreka. Analizom i sintezom dosadašnjih znanja identificiranjem ključnih kontekstualnih čimbenika stvara se jasan okvir i polazište u kontekstu organizacijskih i programskih pretpostavki za provedbu inkluzije. Sintezom dosadašnjih spoznaja daje se uvid u važnost kontekstualnog pristupa inkluzivnom obrazovanju, naglašavajući potrebu daljnjih istraživanja i praksi usmjerenih na unapređenje inkluzivnog obrazovanja u sustavu redovnih i posebnih odgojnoobrazovnih ustanova.
Autorska prava (c) 2025 Matilda Karamatić Brčić, Marijana Miočić, Tena Velki https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Sustavna analiza istraživanja o samoreguliranom učenju uz pomoć primjene digitalne tehnologije u osnovnoškolskom obrazovanju
Ovaj sustavni pregled kritički procjenjuje recenziranu stručnu literaturu posvećenu ishodima intervencija u svrhu samoreguliranog učenja u osnovnim školama uz pomoć primjene digitalnih tehnologija. Na temelju smjernica PRISMA 2020, ovaj pregled obuhvaća osam podatkovnih baza, a sadržava empirijske studije, recenzije stručne literature, meta-analize i teorijske radove objavljene između 2014. i 2024. U skladu s kriterijima za uključivanje, naglasak je stavljen na intervencije vezane za samoregulirano učenje u osnovnim školama. Rezultati upućuju na presudni utjecaj samoregulacije u učenju na osnovno obrazovanje. Studije pokazuju da intervencije, uključujući i one koje se koriste digitalnim alatima, igrama i javno dostupnim obrazovnim resursima, uvelike povećavaju zalaganje učenika, ishode učenja, kao i društvene i emocionalne kompetencije. U ovom pregledu naglašena je važnost osposobljavanja učitelja i identifikacije zapreka u integraciji strategija za samoregulirano učenje u postojeće nastavne planove i programe. Učinkovito samoregulirano učenje zahtijeva nijansiran pristup koji tradicionalne metode kombinira s modernim digitalnim tehnologijama prilagođenim individualnim potrebama učenika. Tako, primjerice, integriranje tehnika samoreguliranog učenja koje se temelje na igrama i digitalnim alatima, poput aplikacija za mobilno učenje, pospješuje zalaganje i akademski uspjeh, posebno među učenicima s poteškoćama u učenju. Iako je nužno nastaviti istraživanja kako bi se procijenila dugoročna učinkovitost digitalnih intervencija i razvoja inovativnih strategija za promicanje samoreguliranog učenja u različitim obrazovnim kontekstima, nema sumnje da digitalna tehnologija donosi potencijalne prednosti. Zbog nedostataka tradicionalnih metoda, koje često prednost daju vanjskoj kontroli, a ne poticanju unutrašnje motivacije i samoregulacije, sve je vidljivija potreba za novim i poticajnim alatima. To je posebno važno s obzirom na to da je djeci mlađe dobi samoregulirano učenje često problematično, pa su zato agresivni, nedostatno motivirani i odustaju od učenja. Iz tradicionalnih pristupa često izostaju učinkovite intervencije, posebice one utemeljene na modernoj digitalnoj tehnologiji, koja je potrebna kako bi se ove zapreke primjereno prevladale i kako bi se razvile vještine nužne za samoregulirano učenje. Međutim, studije upozoravaju na to da u istraživanju vještina potrebnih za samoregulirano učenje nedostaje važna karika s obzirom na primjenu digitalne tehnologije u obrazovnom okruženju. Ta nepoznanica predstavlja ključno područje za daljnja istraživanja jer podcrtava potrebu za nijansiranijim razumijevanjem moguće primjene digitalne tehnologije ne samo u svrhu akademskog napretka nego i za poticanje elementarnih društveno-emocionalnih kompetencija poput samoreguliranog učenja. Stoga se istraživanjem primjene interaktivnih igara, obrazovnih aplikacija i poticajnih digitalnih platformi, osmišljenih u svrhu razvoja samoreguliranog učenja, mogu stvoriti preduvjeti za preoblikovanje poduke i učenja tih ključnih vještina. Ove digitalne tehnologije omogućavaju poticajnije i personaliziranije uvjete za učenje zato što individualnim potrebama i stilovima učenja mogu pristupiti iz perspektive koja je tradicionalnim metodama često nemoguća.
Autorska prava (c) 2025 Miha Cojhter, Marta Licardo https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Pogreške studenata u pisanju eseja na engleskom kao stranom jeziku
Usvajanje drugog/stranog jezika podrazumijeva usvajanje temeljnih jezičnih vještina, među kojima je najzahtjevnija vještina pisanje, što predstavlja značajan problem govornicima drugog jezika. U procesu poučavanja drugog jezika, jezična vještina pisanja dugo je bila zanemarena (Carter & Nunan, 2001), iako se smatra najizazovnijom u učenju drugog jezika (Hyland, 2004). U ovladavanju drugim jezikom, učeničke pogreške promatraju se kao nezaobilazne i (sasvim) prirodne (James, 2001), dajući informaciju o tome što (ni)je učenik naučio. Učenici drugog jezika čine pogreške pri pisanju, od kojih je negativan jezični transfer ili interferencija jedan od njihovih ishodišta. Takve se pogreške mogu svrstati u međujezične, za razliku od onih unutarjezičnih koje podrazumijevaju nedovoljno poznavanje pravila drugog jezika (Saville- Troike, 2008). Cilj je istraživanja utvrditi pogreške studenata u pisanju eseja na engleskom kao stranom jeziku. U istraživanju su sudjelovali studenti učiteljskog studija (N = 53) koji uče engleski jezik kao dio obaveznog programa. Imali su zadatak napisati esej na zadanu temu. Nakon provedene kvantitativne i kvalitativne analize, rezultati su ukazali više na njihove međujezične nego unutarjezične pogreške, a najčešće su griješili pri uporabi člana, odabiru prijedloga i primjeni pravopisnih pravila. Istraživanje je također pokazalo da materinski jezik, iako nije jedini izvor pogrešaka, utječe na pisanje na engleskom kao stranom jeziku. Slične su rezultate potvrdila i prethodna istraživanja (npr. Phuket & Norman, 2015; Patekar, 2017; Shakir, Rasool & Khan, 2020). Rezultati istraživanja sugeriraju da je potrebno više jezičnih vježbi u neposrednom razrednom okruženju da bi se ovladalo vještinom pisanja na stranom jeziku na sveučilišnoj razini.
Autorska prava (c) 2025 Katica Balenović https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Odgojne i obiteljske vrijednosti u bajci „Šuma Striborova“– doprinos razvoju morala i altruizma učenika
Ivana Brlić-Mažuranić, jedna od najpoznatijih hrvatskih spisateljica, značajna je za razvoj dječje književnosti. U bajci „Šuma Striborova“ autorica opisuje bezuvjetnu ljubav majke prema sinu, ljubav bez obzira na životne trenutke, žrtvovanje za sina iako je on nepravedan prema njoj. Autoričina djela obiluju odgojnim vrijednostima koje su aktualne i danas, u doba globalizacije, internacionalizacije, tehnoloških izuma, umjetne inteligencije, komunikacijskih umrežavanja i, nažalost, atrofiranja univerzalnih vrijednosti. Cilj je rada analiza vrijednosti s pedagogijskog motrišta, posebice obiteljskih vrijednosti u bajci „Šuma Striborova“ Ivane Brlić-Mažuranić. Kvalitativnim istraživačkim postupkom te intervjuom kao instrumentom istraživanja nastojalo se utvrditi razumijevanje bajke i odgojnih vrijednosti obitelji iz perspektive učenika četvrtog razreda osnovne škole u Osijeku. Analizom rezultata istraživanja oblikovat će se i determinirati razumijevanje obiteljskih vrijednosti iz perspektive učenika i razvoj morala i altruizma učenika da bi se dobio jasniji uvid u odgojni pristup u odnosu na kulturni i vremenski kontekst stvaranja bajke, te u autoričin sustav vrijednosti.
Autorska prava (c) 2025 Višnja Vekić-Kljaić, Vesnica Mlinarević, Janja Lučić https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
UN-ovo obrazovanje za održivi razvoj u akciji
Obrazovanje za održivi razvoj (OOR, eng. ESD), koje promiču Ujedinjeni narodi, društveni je pokret koji je potrebno njegovati radi buduće dobrobiti planeta i čovječanstva. U svijetu koji se brzo mijenja, a kaskadni rizici sve više dolaze do izražaja, kontinuirani razvoj OOR-a ključan je za prevladavanje međusektorskih izazova. Polazeći od stajališta da se kvalitetno obrazovanje treba usredotočiti na učenje o tome „kako živjeti održivo“, ovaj se članak bavi integracijom OOR-a u hrvatsko osnovnoškolsko obrazovanje u kontekstu aktualnih globalnih izazova, definiranih u sklopu 17 ciljeva održivog razvoja. Ovaj rad analizira provedbu odabranih prioritetnih područja OOR-a koja su relevantna za osnovnoškolsko obrazovanje: promicanje politika, transformacija obrazovnog okruženja, jačanje edukatorskih kapaciteta i uspostavljanje sustava za praćenje koji bi mogao nadzirati i unaprjeđivati nacionalnu obrazovnu politiku i rezultate. U ovom se članku također raspravlja i o relevantnim obrazovnim okvirima kako u svijetu tako i u Europskoj uniji, a nedavno predstavljena ciparska politika izdvaja se kao primjer dobre prakse. Istraživanje je provedeno u 927 osnovnih škola u Hrvatskoj. Rezultati pokazuju da je glavna zapreka daljnjem razvoju OOR-a u osnovnoškolskom obrazovanju nedovoljna integracija novih postignuća i trendova OOR-a, uzrokovana ponajviše time što mnogi izazovi koje bi Agenda 2030 trebala globalno riješiti nisu primjereno uklopljeni u nastavu. To pokazuje da je potrebno izmijeniti postojeći Nacionalni kurikulum, koji je još u izradi, kao i inzistirati na konkretnoj potpori donositelja odluka na najvišoj razini u vezi s globalnom važnošću održivog razvoja. Ispitanici su također upozorili na potrebu za poboljšanjima u znanju, vještinama i suradnji među nastavnim osobljem i širim krugom dionika, kao što su lokalne zajednice. Predložak za sveobuhvatniji pristup poboljšanju obrazovanja za održivi razvoj u Hrvatskoj mogla bi biti ciparska politika obrazovanja za održivi razvoj, kojoj je cilj okupiti širi raspon dionika i pravovremeno ostvariti ciljeve obrazovanja za održivi razvoj.
Autorska prava (c) 2025 Mira Zovko, Vatroslav Zovko https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Povezanost simptoma vokalnog zamora kod učitelja i nastavnika s izvorima nastavničkog stresa
Cilj ovog istraživanja bio je ispitati pojavnost vokalnog zamora u skupini učitelja i nastavnika te ispitati njegovu moguću povezanost s radnim opterećenjem, odnosno neprimjerenim ponašanjem učenika i potrebom za profesionalnim priznanjem kao izvorima profesionalnog stresa u ovoj populaciji vokalnih profesionalaca. U istraživanju su sudjelovala 74 sudionika (62 žene i 12 muškaraca) u dobi od 24 do 65 godina (srednja dob 41,15 godina), od kojih je 40 zaposleno u osnovnim i 34 u srednjim školama, koji su ispunili upitnik, hrvatsku inačicu Indeksa vokalnog zamora (VFI-C) te Skalu za mjerenje izvora nastavničkog stresa. Rezultati su pokazali postojanje statistički značajne pozitivne povezanosti između prosječnih rezultata na sve tri kategorije VFI-C i svim supskalama Skale za mjerenje izvora nastavničkog stresa. Viša razina stresa kod učitelja i nastavnika povezana je sa samopercipiranom većom prisutnošću simptoma vokalnog zamora. U odnosu na muškarce, žene su prijavile statistički značajno viši stres uzrokovan svim izvorima nastavničkog stresa te ukupno veći doživljaj nastavničkog stresa. Navedeno upućuje na važnost kontrole radnog opterećenja i upravljanja stresorima u obrazovnim okruženjima da bi se među nastavnim djelatnicima smanjio rizik od pojave simptoma vokalnog zamora, pogotovo među učiteljicama i nastavnicama.
Autorska prava (c) 2025 Inja Tadić, Ana Bonetti, Marina Olujić Tomazin https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Mišljenje učitelja razredna nastave o modalitetima učenja učenika prvih razreda s posebnim osvrtom na značaj slušne pažnje
Čovjekova osjetila predstavljaju mjesto ulaza informacija nakon čega se one procesiraju da bi se u konačnici oblikovalo neko ponašanje. Iako sva osjetila imaju važnu ulogu tijekom učenja, vizualni, slušni i kinestetički put primanja informacija opisuju tri najčešća tipa učenja. Da bi učitelji mogli organizirati nastavni proces dinamično i proaktivno, tj. usklađeno s učenikovim optimalnim modalitetom učenja, važno je taj model znati prepoznati i tome prilagoditi nastavni proces. Pritom je važno naglasiti da je sposobnost učenika da izrazi svoje potrebe, ideje i promišljanja od velike važnosti za usvajanje nastavnih sadržaja. Zato je cilj ovog istraživanja bio ispitati mišljenja učitelja razredne nastave o modalitetima učenja učenika prvih razreda s posebnim osvrtom na slušanje i njegovu povezanost s učiteljskom procjenom učenikovih komunikacijskih vještina. Za potrebe istraživanja kreiran je upitnik za procjenu mišljenja učitelja razredne nastave o modalitetima učenja s posebnim osvrtom na slušni modalitet. Ukupan broj ispitanika obuhvatio je 460 učitelja razredne nastave koji dolaze iz 14 županija Hrvatske. Rezultati su pokazali da učitelji smatraju da se najdulja pažnja i uspješnost usvajanja sadržaja, kod učenika prvih razreda, ostvaruje vizualnim putem, a najmanje slaganje pokazuje se za primanje sadržaja slušnim putem. S druge strane, učitelji smatraju da su učenikove komunikacijske vještine povezane s usvajanjem nastavnog sadržaja slušnim putem. Doprinos ovog istraživanja je u tome što ukazuje na potrebu razrade programskih aktivnosti u predškolskom i ranijem osnovnoškolskom razdoblju u cilju povećanja aktivnosti usmjerenih na razvoj slušanja.
Autorska prava (c) 2025 Koraljka Bakota, Katarina Pavičić Dokoza, Marija Žagmešter Kemfelja https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/
Istraživanje dječje književnosti u ukrajinskom znanstvenom diskursu
Suvremeno proučavanje dječje književnosti multidimenzionalno je i multidisciplinarno. Razmatra tekstove i kontekste, bavi se individualnim djelima, ali i opusom pojedinih pisaca te teoretskim generalizacijama o književnim i kulturološkim fenomenima, kao i nacionalnim i komparativnim studijama. Međutim, istraživanje dječje književnosti u svakoj zemlji ima vlastite specifičnosti i vlastitu povijest razvoja. U ovom članku autori donose pregled i analizu ukrajinskog djelovanja na području istraživanja dječje književnosti. Definirana je uloga i doprinos slavnih pisaca, znanstvenika i nastavnika u afirmiranju dječje književnosti kao punovrijedne istraživačke teme. Istaknuti su ključni trendovi u razvoju ukrajinskih istraživanja o dječjoj književnosti krajem 20. i početkom 21. stoljeća te navedeni glavni problemi. U ovom su se radu stoga razmatrale strategije, metodologije i kritički pristupi koji bi u ovom kontekstu bili učinkoviti. Utvrđen je potencijal sustavne studije o suvremenoj ukrajinskoj prozi za djecu i mlade kao kompleksne istraživačke teme, što je urodilo razradom koncepta umjetničko-estetske paradigme te njezine kognitivne metodologije, utemeljene na književnoj analizi poetike koja obuhvaća narativni, receptivno-estetski, rodni, postkolonijalni i druge pristupe, kao i multidisciplinarno istraživanje.
multidisciplinarno istraživanje dječje književnosti
Autorska prava (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0
Lutkarske transpozicije suvremenih slikovnica
The paper examines selected contemporary puppet theater transpositions of picturebooks in order to explore the connections between picturebooks and puppet theater, focusing on how transformed verbal-visual elements of picturebooks are manifested in puppet plays. The starting point are common characteristics of picturebooks and puppet plays, such as the multimodal nature of picturebooks – the synthesis of various art forms as a component of puppet plays. The analysis is informed by Milan Čečuk’s thesis (2009) that picturebook expression is evident in multiple ways in puppet plays, which the author interprets as animated three-dimensional picturebooks. In all the analyzed puppet plays, the narrative progression and visual expression of the picturebook are retained in ways that enhance stage dynamics. Additionally, the transformation of verbal and visual discourses of picturebook templates into components of puppet plays is reflected in the pictorial sequencing of scenes.
kazalište različitih izražajnih sredstava
Ususret novoj periodizaciji hrvatske dječje književnosti
U sklopu sve mnogobrojnijih istraživanja koja se provode na području znanstvenog proučavanja hrvatske dječje književnosti kao književnoga, kulturnog i društvenog fenomena nameće se potreba ponovnog promišljanja načina utemeljenja periodizacije razvoja hrvatske dječje književnosti. U radu se uvodno polazi od Crnkovićeve periodizacije hrvatske dječje književnosti i njezine društveno-političke kontekstualizacije koju je poduzeo Majhut, da bi se u središnjem dijelu rada iznijela daljnja razmatranja u vezi s njezinim načinom ustrojavanja kao kulturnog polja, a koja bi mogla poslužiti kao poticaj za raspravu u znanstvenoj zajednici u svrhu što objektivnijeg iscrtavanja razvoja hrvatske dječje književnosti.
Materijalnost, metafikcija i „Stvarnost fantazije“ u suvremenim slikovnicama
Mnogi znanstvenici smatraju da su slikovnice artefakti koje ne treba samo čitati nego i čuvati. Danas umjetnici i izdavači sve više eksperimentiraju u osmišljavanju knjiga kako bi privukli publiku. Stoga se objavljuju slikovnice zanimljivih oblika i različitih formata, opremljene impresivnim tkaninama, neuobičajenom kvalitetom papira i osebujnim teksturama, estetski i ludički primamljive. Primjenom rezova, omota, preklopa, omotnica, mapa, izrezanih šablona, trodimenzionalnih umetaka i anotacija u slikovnicama preispituje se tradicionalni proces čitanja zato što čitatelji moraju pomno pratiti fizičke, multisenzorne i interaktivne elemente kako bi rastumačili denotativno i konotativno značenje slikovnice i sudjelovali u pripovijedanju. Ti materijali također pozornost usmjeravaju na status knjige kao predmeta, rastačući granicu između fikcije i stvarnosti. Na temelju prethodnih istraživanja o razlikama između pojmova narativnost i nenarativnosti, fikcije, nefikcije i metafikcije te o materijalnim aspektima slikovnica, ovaj rad u međusobnu vezu dovodi pojam metafikcije i materijalnosti. Raspravlja se o ulozi pomičnih dijelova slikovnice i metoda koje se primjenjuju kako bi se čitateljima omogućilo da ih dožive kao razigrane, čime ih se potiče da pripovijesti usvoje kao fikcijske artefakte i osvijeste interakciju stvarnosti i iluzije, a ovo potonje integriraju u svoj svijet.
Didakticizam u hrvatskoj prijevodnoj dječjoj književnosti na primjerima iz anglofone književnosti
Usmjerimo li se na čitanje bilo kojega književnog djela s namjerom pronalaženja životnih istina i pouka ili autorskih stavova, političkih ili ideoloških poruka, pronaći ćemo niz eksplicitnih ili implicitnih pokušaja poučavanja ili usmjeravanja čitatelja. Tragamo li za njime, didakticizam je element koji se može pronaći u svakome književnom djelu. Ipak, didakticizam se najčešće povezuje s dječjom književnošću jer se često smatra da je upravo dječjim čitateljima potrebna takva vrsta pouke, poruke i usmjerenja. Didakticizam se prepoznaje po namjeri da se čitatelja usmjeri k nekoj ideji ili ponašanju, a tematski obuhvaća spektar od moralnih pouka do društveno-političkih dogmi. U hrvatskome kontekstu zanimljiv je fenomen metodički obrađene lektire. Metodički obrađena djela posebna su po svojemu konačnom cjelokupnom obliku i mogućnostima interpretacije jer se književnomu tekstu pridružuje paratekst sastavljen od metodičkoga instrumentarija, najčešće u obliku popratnih tekstova i rječnika stranih riječi. Na taj način djelo dobiva smjer vjerojatne interpretacije u odgojno- obrazovnome kontekstu i kod mlađih čitatelja. Iako se u metodički obrađenoj lektiri pojavljuju i hrvatski naslovi i prijevodi, u radu će se analizirati elementi didakticizma u prijevodnoj dječjoj književnosti na primjeru dvaju djela iz anglofone književnosti, Petar Pan i Medo Winnie zvani Pooh. Oba su djela klasici svjetske dječje književnosti, a njihovi prijevodi na hrvatski jezik uvršteni su u hrvatske osnovnoškolske lektirne popise dugi niz godina.
S obzirom na to da je postupanje maloljetnika ograničeno u pravnom, zemljopisnom i financijskom smislu, mnogi se mladi ljudi suočavaju s poteškoćama kad je posrijedi izravno angažiranje u društvenim aktivnostima ili političkom aktivizmu. Istraživači stoga moraju teoretskim spoznajama o mladima pristupiti kreativno i u fokus postaviti osobnu motivaciju kako bi doprli do što većeg broja mladih. U ovom se radu obrađuju metodologija i teoretski zaključci šestomjesečne digitalne etnografske studije tijekom koje je dvanaestero američkih tinejdžera čitalo i analiziralo beletristička književna djela namijenjena mladima u kojima su političke teme prikazane kroz prizmu metafore čudovišnosti. Tijekom studije sudionici su teorije o čudovišnosti podijelili u tri pojmovne kategorije: nevidljiva čudovišta (unutrašnje sile), potlačena čudovišnost i čudovišni tlačitelji. Cilj je ovoga rada dokazati da metodološko uključivanje književnosti za mlade u poticanje stjecanja političkog znanja među mladima rezultira teoretskim premrežavanjem akademskih disciplina, a mladim sudionicima istraživanja nudi društvene, emocionalne i intelektualne prednosti.
Povijest dječje književnosti kako su je vidjeli socijalistički istraživači u Hrvatskoj do 1965.
I danas su rijetki istraživački radovi koji se bave socijalističkom dječjom književnošću pisanom u razdoblju socijalističke Jugoslavije. Stječe se dojam da takve dječje književnosti nije niti bilo. Kao da se u razdoblju socijalističke Jugoslavije ili nije pisala dječja književnost ili ako se pisala, ona nije imala nikakve veze sa socijalističkim ambijentom u kojemu je nastajala. Kao da je postojala jedna socijalistička stvarnost, a mimo nje i posve neovisno o njoj je nastajala dječja književnost. Takva slika hrvatske dječje književnosti pisane u razdoblju socijalizma koju nam nude istraživači dječje književnosti prisutna je i za vrijeme socijalističke Jugoslavije, ali i za vrijeme demokratske Hrvatske. Ipak, u jednom razdoblju komunističke Jugoslavije pisalo se o socijalističkoj dječjoj književnosti. Bilo je to u relativno kratkome vremenskom razdoblju koje je nastupilo kada je već prošlo dovoljno vremena od Drugoga svjetskog rata i revolucionarne promjene koja je zahvatila sve dijelove i aspekte društva, pa onda i dječju književnost, te kada je nastao već dovoljan broj književnih djela za djecu i praksi da bi se otvorila potreba za sagledavanjem učinjenog i projekcijom daljnjeg puta. Dva su autora koja su obilježila to razdoblje teorijskog bavljenja dječjom književnošću: Grigor Vitez i Danko Oblak. Grigor Vitez objavljivao je teorijske tekstove koji su se uglavnom bavili bajkom i dječjom poezijom, a nešto je radova ostavio i u rukopisu. Taj teorijski napor bio mu je potreban prije svega iz pragmatičnih razloga kako bi lakše nalazio smjer u svojoj uredničkoj politici koja je ujedno bila na neki način i ona koja je ukupno određivala smjer kretanja hrvatske dječje književnosti. Danka Oblaka, pak, zanimala je povezanost dječje književnosti sa socijalističkim trenutkom u kojemu se oblikovala. Da bi pak mogao što bolje odrediti karakteristike suvremenog trenutka dječje književnosti morao se okrenuti prošlosti, vidjeti razvoj, karakteristike pojedinih prethodnih razdoblja dječje književnosti i uvjete prelaska iz jednog razdoblja u drugo. Drugim riječima Danko Oblak oblikovao je skicu socijalističke jugoslavenske dječje književnosti kojom se bavi ovaj rad.
Primjena videoigara u nastavi školske lektire (na primjeru romana Zločin i kazna i videoigre „Zločin i kazna“. Tko je podmetnuo Raskoljnikovu)
Polazeći od suvremenih tendencija u kojima digitalni mediji preuzimaju znatnu količinu vremena i sadržaja što često ide nauštrb čitanju, posebice klasične literature i školske lektire, u radu se zastupa teza da je za razvijanje navika čitanja i savladavanja školske lektire u suvremeno doba potrebno koristiti mogućnosti koje moderne tehnologije omogućuju. Posebice se mogu iskoristiti mogućnosti videoigara (računalnih igara)1, osobito stoga što u posljednje vrijeme raste broj videoigara temeljenih na književnim klasicima. U radu se daje pregled izbora videoigara koje se referiraju na školsku lektiru te daju prijedlozi korištenja videoigara u razvoju navika čitanja na primjeru videoigre Zločin i kazna. Tko je podmetnuo Raskoljnikovu temeljenoj na slavnom romanu F. M. Dostojevskog. U navedenoj igri direktno se citira 1 % teksta romana, a učenicima se može predložiti čitanje romana te usporedba s videoigrom, nakon čega učenici mogu odgovoriti na pitanje što je od romana sačuvano, slažu li se s rješenjima autora videoigre i sl. Takvo čitanje uključuje aktivnost koja je danas mladima važna i približava im umjetnost pisane riječi. Također, važno je i to što im osvješćuje da su klasična književnost i čitanje važni i za proizvođače videoigara (engl. developere), tj. za zanimanja u djelatnosti razvoja videoigara, tj. učenicima se osvješćuje da se važnost čitanja nije smanjila ni u onim djelatnostima koje najčešće povezujemo čak s antičitanjem.
Autorska prava (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0
Obrada dječjih jezičnih podataka na primjeru hrvatsko-talijanske dvojezičnosti
U radu se daje uvid u jedan aspekt obrade dječjih jezičnih podataka na primjeru izrade prijepisa zvučnoga zapisa interakcije dvojezične djevojčice s majkom. Mnogo toga što danas znamo o ranome jezičnom razvoju poznato je zahvaljujući korpusima dječjega jezika nastalima snimanjem spontane interakcije djece i njihovih roditelja te izradom prijepisa tako prikupljenih jezičnih podataka (usp. Kuvač i Palmović, 2007; Behrens, 2008; Ordulj i Hržica, 2015). Jedan od načina prepisivanja i obrade jezičnih podataka razvijen je za potrebe Svjetske banke dječjega jezika CHILDES (engl. Child Language Data Exchange System; MacWhinney, 2000). Cilj je ovoga rada prikazati primjenu toga modela i njegovih norma u izradi prijepisa zvučnih zapisa nastalih na projektu izrade dvojezičnoga hrvatskotalijanskog dječjeg korpusa MaLi (Batinić Angster i Angster, 2024). Na primjeru spontane govorne proizvodnje dvojezične djevojčice u interakciji s majkom koja se odvija većim dijelom na talijanskome jeziku prikazat će se postupci izrade prijepisa zvučnoga zapisa u trajanju od sat vremena u programu CHAT (engl. Codes for the Human Analysis of Transcripts; MacWhinney, 2000). Pritom će se poseban naglasak staviti na označavanje razvojnih pogrešaka vezanih za fonetsko-fonološki razvoj i preopćavanje te posebnosti označavanja dvojezične proizvodnje poput prebacivanja kodova.
Učiteljstvo u Hrvatskoj od 1874. do 1918. godine. obilježja, aspiracije, razvoj profesije i društvene okolnosti
U radu se povijesnim, teorijsko-komparativnim i hermeneutičkim metodološkim pristupom kritički opisuju, analiziraju, sistematiziraju i rekapituliraju obilježja, aspiracije i razvoj učiteljstva i školstva u kontekstu društvenih okolnosti u Hrvatskoj od donošenja Prvoga školskog zakona 1874. do kraja Prvoga svjetskog rata 1918. godine. Pokazalo se kako su u tom periodu gospodarske, društvene, političke i kulturne okolnosti bile nepogodne za ondašnje hrvatsko društvo, ali i učiteljstvo. Unatoč tomu, ban Ivan Mažuranić progresivno je reformirao pojedine segmente državnog sustava. Posebno se isticao razvoj školstva i učiteljstva za koji su se zalagali napredni učitelji na čelu s Ivanom Filipovićem. Oformljene su učiteljske udruge, a posebno su se isticale: Učiteljska zadruga, Savez hrvatskih učiteljskih društava i Hrvatski pedagoško-književni zbor. Donesen je progresivni školski zakon 1874. godine kojim je unaprijeđeno hrvatsko školstvo i učiteljstvo, ali je već 1888. zamijenjen konzervativnijim školskim zakonom. Osnovani su i prvi učiteljski časopisi te etablirana suradnja s inozemnim učiteljstvom. Moguće je rekapitulirati kako je ondašnje hrvatsko učiteljstvo i školstvo, unatoč znatnim društvenim, političkim i gospodarskim nepogodnostima, bilo organizirano i napredno i u Hrvatskoj i u inozemnim okvirima čemu je i težilo.
Unapređenje rukovoditeljskih vještina sveučilišnog osoblja putem programa dodatnog obrazovanja
Ovaj članak istražuje znanstvene i teorijske osnove transformacije suvremenih pristupa rukovođenju u kontekstu širenja rukovoditeljskih vještina sveučilišnog osoblja putem programa dodatnog obrazovanja, što je posebno važno u današnjem obrazovnom okruženju. Sve veća složenost uvjeta poslovanja, preobrazba sustava visokog obrazovanja, promjene u obrazovnim procesima te rastući zahtjevi za kvalitetom i konkurentnošću visokih učilišta zahtijevaju učinkovitu primjenu alata za upravljanje i razvoj suvremenih voditeljskih sposobnosti sveučilišnih čelnika. Programi dodatnog obrazovanja, kao dio upravljanja sveučilišnim osobljem, omogućuju zaposlenicima stjecanje potrebnih znanja i rukovoditeljskih vještina usmjerenih na strateško planiranje, učinkovito raspolaganje resursima, razvoj komunikacijskih vještina i oblikovanje etičkog vodstva. Ovi rogram pružaju jedinstvenu priliku sveučilišnom osoblju za razvoj i ostvarivanje njihova rukovoditeljskog i voditeljskog potencijala, čime se doprinosi unapređenju kvalitete obrazovanja, povećanju ugleda institucije te osiguravanju njezine konkurentnosti u uvjetima globalnih promjena u visokom obrazovanju.
Procjene odgojitelja i roditelja o socijalnim vještinama djece predškolske dobi
U radu su prikazani rezultati istraživanja procjena socijalnih vještina djece predškolske dobi od odgojitelja i roditelja. Polazeći od činjenice da socijalne vještine predstavljaju posebne sposobnosti za obavljanje specifičnih društvenih zadataka, zanimljivim se činilo istražiti značenje razvoja socijalnih vještina djece predškolske dobi, što je u istraživanju promatrano iz perspektive odgojitelja i roditelja. Kako bi se to utvrdilo, u drugoj polovici radne godine 2022./2023. istraživanje je provedeno na jedinstvenom uzorku odgojitelja i roditelja (N = 388) s područja Grada Beograda i Autonomne Pokrajine Vojvodine (Republika Srbija). Rezultati istraživanja, prikupljeni Scalerom – POR-SVDPD (a = 0,866) i obrađeni Mann-Whitneyjevim U testom, izračunanim medijanima i eta kvadratom pokazali su da odgojitelji i roditelji djece predškolske dobi uglavnom imaju suglasne ocjene o potrebi i važnosti razvoja socijalnih vještina djece predškolske dobi, ponajprije njihove suradnje, samokontrole i asertivnosti. Nije utvrđena značajna razlika ni u procjenama odgojitelja i roditelja o mogućem ometajućem utjecaju eksternaliziranih i internaliziranih problema u ponašanju djece predškolske dobi na razvoj njihovih socijalnih vještina. Na temelju rezultata istraživanja, u radu se upućuje na potrebu provođenja odgojno-obrazovnog rada u dječjim vrtićima inovativnim odgojno-obrazovnim sustavima koji uključuju igru i druge aktivnosti djece temeljene na projektnom učenju u kojima su ona više uključena u svoj razvoj, odgoj i učenja, dok odnosima i djelovanjem u različitim životno-praktičnim situacijama u vrtiću, obitelji i društvenom okruženju ostvaruju koristi za sebe i razvijaju vlastite socijalne vještine.